П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 січня 2024 року місто Київ

справа №756/7664/23

провадження№22-ц/824/6135/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека"

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека"

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 2 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Тихої О.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека" про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 11 лютого 2022 року між нею та ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" був укладений Договір № 124Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет "Комфорт", відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. На виконання умов договору позивачем здійснено оплату вказаних послуг згідно до умов договору у сумі 75 497 грн., а також послуги розширеного генетичного скринінгу згідно з рахунком-фактурою № 41575 від 11 лютого 2022 року - 2 870 грн., на загальну суму 78 367 грн. У зв`язку з воєнними діями позивач була змушена народжувати дитину в іншому місті, тож жодних послуг від ТОВ "Пологовий будинок "Лелека", передбачених договором, вона не отримувала. Заява про повернення сплачених грошових коштів була направлена нею на електронну адресу відповідача ТОВ " Пологовий будинок "Лелека", а 4 квітня 2022 року на її електронну адресу надійшов лист ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», яким повідомлено про отримання листа з запитом про розірвання договору та повернення грошових коштів.

Крім того, позивачем на юридичну адресу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було направлено досудову вимогу щодо повернення сплачених грошових коштів, яка була отримана відповідачем 13 червня 2023 року.

До теперішнього часу відповідачем сплачені нею за договором від 11 лютого 2022 року кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення.

Просила стягнути з ТОВ " Пологовий будинок " Лелека" на її користь грошову суму у розмірі 98 497,05 грн., яка складається з: суми основного боргу - 75 497 грн.; суми сплаченої згідно з рахунком-фактурою № 41575 від 11 лютого 2022 року - 2870 грн.; 3% річних - 2 789,01 грн.; інфляційних втрат - 17 341,04 грн., а також судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 2 жовтня 2023 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" про стягнення коштів.

Стягнуто з ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 76 567 грн., три проценти річних у розмірі 2724,95 грн., інфляційні втрати в розмірі 16 942, 74 грн.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1048,91 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" 27 жовтня 2023 року через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема зазначає, що розділом 9 договору ведення пологів передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором. Так, у п. 9.3 договору визначено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки за цим договором.

Відповідно до п.9.4 договору ведення до форс-мажорних обставин сторони відносять: стихійні лиха (циклони, повені, землетруси, тощо), війну і воєнні дії, заколот, блокаду, масові заворушення, страйки, безпорядки та інші протиправні дії; технологічні фактори (аварії, пожежі, тощо); дії, бездіяльність або нормативно-правові акти державних, виконавчих органів влади та місцевого самоврядування, спрямовані на припинення або призупинення виконання дій за цим договором, та які перешкоджають нормальній діяльності сторін, в тому числі, зміни в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини сторін цього договору.

Пунктом 9.5 договору сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору, повинна проінформувати про це іншу сторону, а також підтвердити належним чином цей факт.

Разом з тим, позивачем у відповідності до умов Публічного договору про надання медичних послуг 11 лютого 2022 року було сплачено на користь ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" за надання послуги "Розширений генетичний скринінг на 42 спадкових захворювань обміну речовин" у розмірі 2870 грн. згідно рахунку-фактури № 71575 від 11 лютого 2022 року.

ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" не мало фізичної можливості, так як позивач у ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" пологи не проводила.

Суд не врахував зміст пунктів 6.4 та 6.5 публічного договору про надання медичних послуг, розміщеного на вебсайті відповідача, згідно яких сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій, що підтверджено документом Торгово-промислової палати України.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року підтвердила, що факт агресії росії віднесено до форс-мажорних обставин. Наведене унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків перед позивачкою, оскільки будівля пологового будинку на вул.Квітки Цісик 56 у м.Києві , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці, зазнала обстрілів і була пошкоджена.

З 6 березня 2022 року медичний заклад ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку із веденням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, був вимушений призупинити свою роботу у Пуща-Водиці та не приймав пацієнтів до 1 вересня 2022 року, що в свою чергу вкрай негативно відзначилось на фінансових показниках ТОВ «Лелека».

З початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим, десятки людей отримали притулок у пологовому будинку у якості укриття від ворожих снарядів, зокрема через що і була неодноразово обстріляна будівля Пологового будинку, яка зазнала значних пошкоджень, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження.

Апелянт наголошує, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності ТОВ «Лелека» та з огляду на положення ст. 617 ЦК України та наявності у ТОВ «Лелека» форс-мажорних обставин, не можуть застосовуватись.

Звернув увагу суду на те, що позивачка ОСОБА_1 звернулась з письмовою вимогою до ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" про повернення коштів лише 13 червня 2023 року, (яка отримана відповідачем), а тому у суду були відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з квітня 2022 року.

ТОВ " Пологовий будинок" Лелека" перебуває в скрутному фінансовому положенні, оскільки основне місце проведення господарської діяльності та єдине місце надання послуг з ведення пологів - пологовий будинок - перебував безпосередньо в зоні проведення бойових дій пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України в лютому-березні 2022 року. Пологовий будинок зазнав значних ушкоджень, його робота була повністю зупинена і наразі ще не відновлена повністю, що і спричинило існування даної судової справи. Відповідач докладає усіх можливих зусиль для відновлення своєї діяльності в нормальному режимі та виконання існуючих зобов`язань, тому для відповідача збільшення грошових вимог кредиторів, до яких належить і позивачка ОСОБА_1 , за рахунок стягнення неспівмірних витрат на правову допомогу у даній справі є критичним. Вважає суму витрат на правову допомогу заявлену позивачем в розмірі 5000 грн. завищеною та неспівмірною, а тому просив її зменшити до 3000 грн.

Вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог позивача з огляду на передчасність такого звернення позивача до суду у зв`язку з відсутністю порушеного права з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравинська Ю.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути з відповідача судові витрати позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2800 грн.

Зокрема зазначила, що відповідачем ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" жодним чином не підтверджено вплив війни на обставину конкретно неповернення грошей саме позивачу ОСОБА_1 , і тим більше, відповідачем не було доведено відсутності на рахунках необхідних коштів чи відсутність господарської діяльності протягом періоду неповернення коштів. Крім того, відповідач визнав, що навіть у постраждалій від обстрілів будівлі діяльність було відновлено ще 1 вересня 2022 року.

Неповернення грошових коштів зумовило понесення ОСОБА_1 інфляційних збитків, які разом з нарахуванням трьох процентів річних цілком правомірно визначено до стягнення рішенням суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача ТОВ "Пологовий будинок "Лелека".

Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 грудня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 11 лютого 2022 року між ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" та ОСОБА_1 був укладений Договір № 124Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет "Комфорт", п.2.1 якого передбачено, що медичний заклад приймає на себе зобов`язання надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, а пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу за даним договором та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені даним договором.

Відповідно до п. 8.1 Договору вартість послуг становить 75 497 грн., яка відповідно до п. 8.4 сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % передплати в день підписання Договору.

Додатково 11 лютого 2022 року позивачкою ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" грошові кошти у сумі 2870 грн. за надання послуги "Розширений генетичний скринінг на 42 спадкових захворювань обміну речовини", згідно Публічного договору про надання медичних послуг та рухунку - фактури № 71575 від 11 лютого 2022 року.

Крім того, 11 лютого 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", в особі агента ТОВ "Пологовий будинок "Лелека", укладено Договір добровільного медичного страхування №7619/999/318/210003696, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_1 застрахувалась на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1800 грн.; вигодонабувачем визначено страхувальника; строк дії договору - до 11 лютого 2023 року.

Згідно з рахунком-фактурою № 71576 від 11 лютого 2022 року вартість послуги "родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності з урахуванням знижки складає 73 697 грн., сума страхового платежу "Безпечні пологи розширена" складає 1 800 грн., всього 75 497 грн.

Вказана сума на рахунок ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" була сплачена позивачем, що підтверджується чеком № 47194 від 11 лютого 2022 року.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Вартість послуг, визначена п. 3.1 Договору № 124Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет "Комфорт", включає в себе: основну суму договору ведення пологів 73 697 грн. та страховий платіж - 1800 грн., передбачений Договором добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003696 від 11 лютого 2022 року, сплачений на користь страховика - ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Згідно з договором добровільного медичного страхування № 7619/999/318/210003696 від 11 лютого 2022 року ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" виступає страховим агентом, який діє від імені та за дорученням страховика і виконує частину його страхової діяльності, а саме: укладає договори страхування, одержує страхові платежі, виконує роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком (ст.15 Закону України "Про страхування").

Фактична вартість медичних послуг, які були оплачені позивачем саме на користь відповідача становить 76 567 грн. = 73 697,00 грн. + 2870,00 грн. за відрахуванням страхового платежу у розмірі 1 800,00 грн., здійсненого на користь страховика ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

Згідно з п. 10.1 договору, такий може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, при цьому, пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за договором сума вартості договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

У разі розірвання договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення договору повертається сплачена за договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Крім того, передбачено, що дія договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за договором сума вартості договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявами про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку. З наявного в матеріалах справи електронного листування сторін, убачається, що відповідачем ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" 4 квітня 2022 року підтверджено факт звернення позивачки ОСОБА_1 з заявою про повернення коштів.

Таким чином, з 12 квітня 2022 року у відповідача ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" виникло зобов`язання щодо повернення позивачу сплачених грошових коштів.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" не виконав умови Договору №124Р/02/2022 від 11 лютого 2022 року, медичні послуги позивачці ОСОБА_1 не надав, проте грошові кошти у розмірі 76 567,00 грн., сплачені позивачем в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за договором, усупереч приписам п. 10.1 договору, не повернув.

Крім цього, відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів, а тому у останнього виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Судом установлено, що відповідач не виконав умови договору № 124Р/02/2022 від 11 лютого 2022 року про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» впозасудовому порядку, і сплачені кошти за договором 76568 грн. (за вирахуванням страхового платежу), а також 2870 грн. сплачених на користь ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" за надання послуги "Розширений генетичний скринінг на 42 спадкових захворювань обміну речовин", не повернув.

При цьому, умовами договору передбачено право позивачки відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги. Також договір припиняється у разі неможливості його виконання, проведення пологів в іншому медичному закладі.

Відповідно до наданих доказів, позивач народила дитину в іншому медичному закладі. Зверталася до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд першої інстанції вірно виходив із того, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку РФ. Проте, обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивача права на повернення сплачених ним грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

За таких умов, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що договір №124Р/02/2022 від 11 лютого 2022 року про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт», укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Пологовий будинок Лелека", слід вважати припиненими, у зв`язку з односторонньою відмовою від нього, відповідно до ст.ст. 611, 907 ЦК України. Враховуючи те, що позивач надіслала відповідачу вимогу про розірвання договору та повернення коштів, яка останнім виконана не була, а тому наявні підстави для стягнення сплачених позивачем грошових коштів.

Крім цього, оскільки відповідач ТОВ "Пологовий Будинок " Лелека" прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу ОСОБА_1 грошових коштів, а тому на вимогу позивача, на підставі ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" з відповідною вимогою про повернення коштів лише 13 червня 2023 року, а тому відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України)

Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний суд неодноразово наголошував на необхідність застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 Цивільного кодекс України (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, на яку посилався скаржник, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21).

Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 зроблено висновок, відповідно до якого суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до медичного закладу з письмовою вимогою лише 13 червня 2023 року, оскільки таке твердження спростовується копією електронної переписки позивачки ОСОБА_1 та адміністратора ТОВ " Лелека", зміст якої дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст, а тому таке має доказове значення.

Враховуючи наведене, суд правильно встановив, що договір між сторонами припинений з 12 квітня 2022 року (через п`ять робочих днів з моменту отримання повідомлення ), а тому вірно визначив період (з 12 квітня 2022 року по 18 червня 2023 року), за який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, щодо звільнення від відповідальності у зв`язку з форс-мажорними обставинами - війною, висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Дійсно, виконання зобов`язання під час форс-мажорних обставин стає неможливим, тому законодавство звільняє від відповідальності за порушення такого зобов`язання, але не від виконання зобов`язання загалом.

Так, пологовим будинком не заперечувалось неможливість виконання зобов`язань по веденню вагітності та народженню дитини позивачки.

Крім того, договором передбачено наслідки розірвання договору - повернення сплаченої суми, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договорів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони підлягають поверненню за виключенням страхових платежів, оплати послуг, які були надані, з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором. Посилання відповідача на значні пошкодження будівлі пологового будинку, що потребує значних фінансових витрат та зусиль для відновлення попереднього стану, через що ТОВ «Лелека» опинилось у скрутному матеріальному становищі, не підтверджуються належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги по суті спору не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції, враховуючи надані позивачем докази, а також принцип пропорційності та розумності, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Із поданим відзивом на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 - адвокатом Кравинською Ю.В. було заявлено клопотання про стягнення з відповідача ТОВ " Пологовий будинок "Лелека" судових витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи в апеляційному суді у розмірі 2 800 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону №5076-VI).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд повинен врахувати, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34,37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Адвокатом Кравинською Ю.В. надано платіжну інструкцію N@2PL947496 від 1 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила 2 800 грн. за надані послуги в сфері права згідно договору 01/06/2023/1 від 1 червня 2023 - складання відзиву на апеляційну скаргу .

Також в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги №01/06/2023/1 від 1 червня 2023 року, укладений між адвокатом Кравинською Ю.В. та клієнтом ОСОБА_1 (а.с.35-37), протокол погодження обсягу, вартості, умов оплати послуг правничої допомоги від 1 червня 2023 року, де вказано, що вартість складання відзиву на апеляційну скаргу становить 2 800 грн. (а.с.37), а також ордер серії АІ №1411753 від 18 червня 2022 року (а.с.38).

Відповідно до положень п.4.1 Договору про надання правової допомоги №01/06/2023/1 від 1 червня 2023 року передбачено, що вартість послуг правничої допомоги за даним договором та порядок оплати визначається протоколом погодження, який є невід`ємною частиною цього договору після його підписання сторонами.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2800 грн. за складання відзиву на апеляційну скаргу не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи (з ціною позову 98497,05 грн., яка розглядалась у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; враховуючи те, що адвокат Кравинська Ю.В. неодноразово подавала аналогічні (однотипні, шаблонні) позовні заяви до того самого відповідача, та надавала відзиви на апеляційні скарги), обсяг наданих адвокатських послуг (складання відзиву на апеляційну скаргу, яка є аналогічною доводам позовної заяви) з урахуванням часу здійснення представництва.

Враховуючи фактичні обставини справи, керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності до предмета спору (ч.3 ст. 141 ЦПК України), а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, до 1000 грн.

Керуючись ст. 141, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека" залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус