АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року

м. Чернівці

справа № 720/2241/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Ляху Г. О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі ТзОВ «Фінфорс») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 9 643 гривні 27 копійок.

Посилався на те, що 11 лютого 2022 року між ТзОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 в електронній формі, за допомогою веб-сайту https://ccloan.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір №1839505-A. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 9100 гривень на строк до 20 лютого 2022 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 процента від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

В подальшому 11 лютого 2022 року додатковою угодою до кредитного договору № 1839505-A, його дія була пролонгована до 12 березня 2022 року включно. У випадку несплати відповідачем заборгованості у строк передбачений первісним кредитним договором, процентна ставка була збільшена до 2,99 процента від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

17 січня 2023 року між ТзОВ «СС Лоун» та ТзОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу № 6, відповідно до якого ТзОВ «Фінфорс» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором.

ОСОБА_1 протягом дії кредитного договору систематично не виконував належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту та допустив прострочену заборгованість по кредиту, яка становить 9643 гривні 27 копійок, зокрема заборгованість за основною сумою боргу 9100 гривень, заборгованість за відсотками 543 гривні 27 копійок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінфорс» суму заборгованості за кредитним договором № 1839505-A від 11 лютого 2022 року в розмірі 9643 гривні 27 копійок, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу 9100 гривень та заборгованості за відсотками 543 гривні 27 копійок.

Суд виходив з того, що відповідач отримав кредит в безготівковій формі на реквізити його банківської карти. Ідентифікація клієнта відбулась через систему BankID Національного банку України. Клієнт самостійно вніс особисті дані в заявку, надав дозвіл до інформації з кредитної історії банку емітенту, верифікація була здійснена за допомогою «otp пароля».

Твердження відповідача про те, що він не отримав від позивача кредит в сумі 9100 гривень та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем кредиту є безпідставними.

Заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 9643 гривень 27 копійок, зокрема заборгованість за основною сумою боргу 9100 гривень, заборгованість за відсотками 543 гривень 27 копійок.

Відповідач не виконує умови договору кредиту і не повернув борг позивачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи, надав неправильну оцінку доказам.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що з паперової копії кредитного договору неможливо встановити чи підписувався такий договір його сторонами.

Позивач належними та допустимими доказами не довів укладення кредитного договору між сторонами та надання відповідачу кредитних коштів. Зокрема, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують перерахування кредитних коштів відповідачу.

ТзОВ «Фінфорс» не надало суду належних та допустимих доказів про те, що на момент переходу до нього права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, зазначених у позовній заяві.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТзОВ «Фінфорс» подало відзив на апеляційну скаргу.

Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилався на те, що докази, які містяться в матеріалах справи надали суду можливість дійти обґрунтованого висновку щодо укладення кредитного договору в електронній формі та перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Апелянтом не доведено порушення його прав при укладенні кредитного договору та не надано доказів укладення такого договору від його імені іншою особою за відсутності волевиявлення відповідача або перерахування коштів не на його рахунок.

До вказаних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що спростовує аргумент відповідача про необхідність доведення обставин справи первинними бухгалтерськими документами.

Незгода апелянта з укладеним договором факторингу не має значення в силу презумпції правомірності правочину та відсутності доказів оскарження такого правочину. Відповідач має виконувати належним чином свій обов`язок зі сплати заборгованості за кредитним договором, однак він його не виконав ні на користь первісного, ні на користь нового кредитора.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

11 лютого 2022 року між ТзОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 в електронній формі, за допомогою веб-сайту https://ccloan.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір № 1839505-A.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 надано кредит в сумі 9100 гривень зі строком до 20 лютого 2022 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 процент від суми кредиту за кожен день користування кредитом, з річною відсотковою ставкою 157137,37 процентів. Сторони також погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом до запланованої дати повернення кредиту, договір вважатиметься автопролангованим та в період автопролонгації діє підвищена процентна ставка у розмірі 2,99 процента за кожен день користування кредитом (а.с.56-66).

11 лютого 2022 року між сторонами була укладена угода до кредитного договору №1839505-А. Строк повернення кредиту був змінений до 12 березня 2022 року (а.с.67-68).

20 лютого 2022 року між сторонами була укладена угода №1 до кредитного договору №1839505-А. Строк повернення кредиту був змінений до 22 березня 2022 року (а.с.69-70).

20 лютого 2022 року між сторонами була укладена угода №1 кредитного договору №1839505-А. Строк повернення кредиту був змінений до 11 квітня 2022 року (а.с.71-72).

1 грудня 2020 року між ТзОВ «СС Лоун» та ТзОВ «ФК «Фін пей» було укладено договір №01122020. Згідно умов вказаного договору ТзОВ «ФК «Фін пей» зобов`язується надати ТзОВ «СС Лоун» послуги щодо переказу платежів на користь одержувачів в межах забезпечувального платежу (а.с.19-21 т.2).

З картки рахунку № 376 від 11 лютого 2023 року сервісу онлайн платежів FinPay.ua та витягу з реєстру наданих кредитів вбачається, що відповідачу було перераховано кредитні кошти на платіжну банківську карту в сумі 9100 гривень (а.с.73-74).

З виписки з рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 11 лютого 2022 року йому було зараховано 9100 гривень (а.с.130).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 лютого 2022 року №1839505-А вбачається, що станом на 23 лютого 2022 року відповідач мав заборгованість в сумі 9643 гривень 27 копійок, зокрема заборгованість за основною сумою боргу 9100 гривень, заборгованість за відсотками 543 гривень 27 копійок (а.с.72).

17 січня 2023 року між ТзОВ «СС Лоун» та ТзОВ «Фінфорс» укладено договір факторингу №6. Відповідно до умов такого договору ТзОВ «Фінфорс» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1839505-А (а.с.75-82).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо укладення між сторонами кредитного договору

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що кредитний договір не підписаний відповідачем.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитний договір №1839505-A підписаний відповідачем електронним підписом.

Судом апеляційної інстанції досліджено оригінал кредитного договору. З вказаного договору вбачається підписання його сторонами. Зокрема, підпис відповідача підтверджується зазначенням в договорі одноразового ідентифікатора «f66052», який був використаний ОСОБА_1 для підписання такого кредитного договору.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 не підписував кредитний договір.

Також електронним підписом були підписані додаткові угоди від 11 лютого 2022 року, 20 лютого 2022 року (а.с.68,70,71).

Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами.

Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на вебсайті товариства проведена відповідно до закону, оскільки ОСОБА_1 передав кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону, адресу електронної пошти.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» оспорювані кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 4 грудня 2023 року у справі №212/10457/21.

Та обставина, що відповідачу були перераховані кредитні кошти на його банківський рахунок, підтверджується випискою з рахунку в АТ КБ «ПриватБанк».

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19.

Отже, внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору відповідача наявна заборгованість в сумі в сумі 9643 гривні 27 копійок, зокрема заборгованість за основною сумою боргу 9100 гривень, заборгованість за відсотками 543 гривні 27 копійок. Відповідач не надав власного розрахунку процентів за користування кредитними коштами, а тому суд правильно взяв до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем.

Щодо отримання позивачем кредитних коштів

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що виписка з рахунку відповідача у АТ КБ «ПриватБанк» не може підтверджувати ту обставину, що кредитні кошти були перераховані йому на банківський рахунок.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року, № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

З вказаної виписки вбачається, що о 19 годині 30 хвилин відповідачу було перераховано кошти в сумі 9100 гривень, що повністю відповідає інформації, яка міститься у картці рахунку № НОМЕР_1 від 11 лютого 2023 року сервісу онлайн платежів FinPay.ua та витягу з реєстру наданих кредитів, які були надані позивачем. Вказана обставина виключає сумніви про те, що кошти, які були зараховані відповідачу 11 лютого 2022 року є саме кредитними кошами відповідно до укладеного кредитного договору №1839505-А.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 29 березня 2024 року у справі №336/1265/21.

Щодо інших аргументів апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20.

Також безпідставним є твердження заявника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки електронні докази не досліджувалися в оригіналі, з огляду на таке.

Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи є роздруківки паспорту кредиту, кредитного договору від 11 лютого 2022 року №1839505-А, угоди до кредитного договору від 11 лютого 2022 року, додаткових угод до кредитного договору від 29 лютого 2022 року, розширених графіків платежу із загальною вартістю кредиту для споживача та реальною річної процентною ставкою за договором про споживчий кредит.

Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

З огляду на це також безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції встановив факт укладення кредитного договору, зокрема його підписання позивачем, на підставі недопустимих доказів, а саме копії електронного доказу.

Позивач надав суду апеляційної інстанції оригінал кредитного договору, який повністю відповідає копії кредитного договору, який був наданий суду першої інстанції.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20.

Щодо аргументів відповідача про недоведеність переходу права вимоги до позивача за договором факторингу слід зазначити наступне.

На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до позивача ним було надано договір факторингу №6 від 17 січня 2023 року, додатки №1-6 до такого договору та реєстр прав грошових вимог від 17 січня 2023 року. Вказані докази підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором від ТзОВ «СС ЛОУН» до ТзОВ «Фінфорс».

Крім того, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують презумпцію правомірності договору факторингу №6 від 17 січня 2023 року, а отже він є правомірним.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

З договору про надання професійної правничої допомоги від 11 березня 2024 року, ордеру від 18 березня 2023 року вбачається, що позивачу правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надавав адвокат Кеню Д. В.

З додатку №2 до договору надання професійної правничої допомоги та акту приймання-передачі послуг від 18 березня 2024 року вбачається, що адвокат Кеню Д. В. надав позивачу правничу допомогу, яка полягала у консультації, аналізу законодавства та судової практики, формуванні правової позиції, підготовка відзиву на апеляційну скаргу. На вказану допомогу адвокатом було витрачено 9 годин. Вартість послуг складала 7000 гривень.

Представник відповідача просив зменшити витрати на правничу допомогу з огляду на неспівмірність таких витрат з складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом Кеню Д. В., оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем сума судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, в розмірі 7000 гривень є неспівмірною із складністю справи, виконаною адвокатом роботою, та обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає зменшенню до 2000 гривень.

Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» 2000 (дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 квітня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА