ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/297/24 Справа № 183/6793/14 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянуши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Городецький Д.І. повний текст рішення складено 27 квітня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк звернулось до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,в якому просило стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором станом на 15 вересня 2014 року у розмірі 824733,89 грн., яка складається: 135730,48 - заборгованість за кредитом, 123784,12 грн заборгованість про процентам за користування кредитом, 55647,03 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 509572,26 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. З ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN81AR17370077 від 11 грудня 2007 року в розмірі 824 733,89 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 135 730,48 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 123 784,12 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом 55 647,03 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 509 572,26 грн., а також судові витрати в сумі 3 654,00 грн, а всього 828 387,89 грн. (вісімсот двадцять вісім тисяч триста вісімдесят сім грн. 89 коп.).

25 листопада 2019 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 05 травня 2020 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення суду від 23 березня 2014 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник Банку Демарчук Н.О., та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно є необґрунтованим, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи,з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Мотивує скаргу, тим, що судом першої інстанції помилково вважав нікчемною умову кредитного договору щодо сплати позичальником винагороди у розмірі 0,5% від суми виданого кредиту щомісячно, застосувавши норми Закону України № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» у чинній з 2011 року редакції.

Наголошує на тому, що суду слід було визначити й стягнути заборгованість за процентами за період з 01.02.2009 року по 15.09.2014 року відповідно до положень підписаного сторонами кредитного договору, за ставкою 9,6% на рік.

Вказує, що ч.4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» не містить обов`язкової умови про направлення листа про підвищення процентної ставки із зворотнім повідомленням про його вручення.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив надані позивачем докази по справі, не надав їм правової оцінки, не зазначив в оскаржуваному рішенні на підставі чого надані докази є недостатніми на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 просила рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DN81AR17370077, відповідно до умов якого Банк у вигляді непоновлюваної лінії надав позичальнику кредит строком до 10 грудня 2014 року у розмірі 256 202,52 грн. на наступні цілі: 165 693,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 договору; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR17370077 від 11 грудня 2007 року, договором особистого страхування № DN81AR17370077 від 11 грудня 2007 року на строк до 10 грудня 2008 року в сумі 9 652,51 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 13 255,44 грн. та у розмірі 67 567,57 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80% на місяць (тобто 9,6% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору.

Періодом сплати вважається період з «11» по «15» число кожного місяця. Щомісячний платіж на погашення заборгованості за умовами договору склав 4 048,80 грн., до якого входять заборгованість по кредиту , відсоткам та винагороди (абз. 2 та 3 п. 7.1 Договору).

У пункті 4.1. кредитного договору зазначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого пунктами 2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього договору, Банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пеня у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки також сторонами визначена в п. 7.4 кредитного договору.

Згідно з п. 7.3 Договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає транспортний засіб Mitsubisi Grandis, JMBLRNA4W8Z001175, 2008 року випуску, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки тощо, надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що за наявними в матеріалах справи доказами не встановлено підстав для стягнення з відповідачки заборгованості.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За частиною першою статті 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 1статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 7.1 кредитного договору сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 0,80% на місяць (тобто 9,6% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом.

У пункті 2.3.1 кредитного договору зазначено, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків Україні і у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому, Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

За пунктом 2.3.2 кредитного договору за своїм розсудом Банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. При цьому,Банк протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки надсилає письмове повідомлення позичальникові з наведенням зменшеного розміру процентної ставки й дати, з якої вона встановлюється, що є зміною умов даного договору.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції стосовно тієї обставини, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки, проте не погоджується з висновком про відмову у задоволенні цієї вимоги, та вважає, що заборгованість по процентам слід перерахувати відповідно до процентної ставки яка вказана у кредитному договорі з розрахунку 9,6% річних.

Апеляційним судом було зроблено власний розрахунок заборгованості по відсоткам за період з 19.12.2007 року по 15.09.2014 року від вказаної у розрахунку суми заборгованості та із застосування відсоткової ставки яка було узгоджена 9,6% річних та згідно якого відповідачка має заборгованість перед банком за процентами 64 138,20 грн., а тому апеляційний суд вважає, що саме ця сума відповідає кредитному договору та підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку.

Стосовно суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 135730,48 грн., слід зазначити, що вона належним чином відповідачкою не спростована та власний контр розрахунок не надано, дана сума відповідаю умовам кредитного договору, суд першої інстанції вказуючи на те, що відповідачкою сплачено 171159,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, належним чином його не перевірив, оскільки з наданого банку розрахунку не вбачається, що ця сума зараховувалась саме на погашення тіла кредиту, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 135730,48 грн. відповідає дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Що стосується інших позовних вимог, то слід зазначити наступне.

Пунктом 7.1 вищезазначеного кредитного договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 0,50% від суми виданого кредиту щомісяця.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що «у відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в задоволенні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки винагороди у розмірі 0,5% виданого кредиту, суд першої інстанції звернув увагу, що умовами цього договору передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту від суми виданого кредиту щомісячно, які є нікчемними, а тому дійшов правильного висновку про відмову позову в цій частині.

Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 509 572,26 грн., суд зазначає наступне.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

У пункті 4.1. кредитного договору зазначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого пунктами 2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пеня у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки також сторонами визначена в п. 7.4 кредитного договору.

За наявності встановлення порушення позичальником зобов`язань, передбачених кредитним договором щодо своєчасної сплати щомісячних внесків в рахунок погашення кредиту, перевіряється наявність або відсутність підстав для нарахування пені на підставі пункту 4.1 кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що Банком до апеляційної скарги було надано розрахунок заборгованості з 11.12.2007 року по 09.07.2023 року, щодо нарахування пені між складовими погашеннями заборгованості, проте, апеляційний суд вважає. що даний доказ не може бути врахований, оскільки його не було долучено до суду першої інстанції та не наведено підстав з яких його не було долучено до матеріалів справи під час розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

В той же час, відповідна виписка по рахунку відповідача разом із матеріалами позовної заяви чи безпосередньо під час розгляду справи судом першої інстанції надано не було.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Позивач мав повне право подати даний доказ як під час подання позову у 2014 році так і під час перегляду заочного рішення з 2020 року по 2023 року, проте таким правом не скористався.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Як зазначалося вище, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що рішення підлягає частковому скасуванню із частковим задоволенням вимог та стягненням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 135730,48 грн., та заборгованості за процентами у розмірі 64 138,20 грн., а в іншій частині рішення слід залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 199868,68 грн. що складає 24,23% (199868,68 х 100): 824733,89 грн., від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 885,36 грн. (3654 х 24,23%), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 1320,77 грн. (5481 х 24,23%) гривень, а всього на загальну суму 2206,13 гривень.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 рокув частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитом у розмірі 135 730,48 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 64138, 20 грн., загалом 199 868 (сто дев`яноста дев`ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () судовий збір у сумі 2206,13 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 11 січня 2024 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи