КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 359/3951/17
Апеляційне провадження
№ 88-ц/824/32/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ратніковій В.М.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку,

встановив:

у травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, та з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 17 січня 2018 року та заяви про зміну предмету позовних вимог від 15 січня 2019 року, просила: визнати недійсним договір дарування домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 25 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати державну реєстрацію права приватної власності на вказаний житловий будинок на ім`я ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,1256 га з кадастровим номером :00:001:0003 від 25 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати державну реєстрацію права приватної власності на вказану земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 9 лютого 1999 року до 13 квітня 2011 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 23 червня 2004 року за спільні кошти ними придбані вищезазначені житловий будинок та земельна ділянка, а тому вказане майно є їх спільною сумісною власністю. 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори дарування домоволодіння та земельної ділянки, хоча вона згоди на відчуження вказаного майна не надавала, тому вказані договори є недійсними, а домоволодіння та земельна ділянка підлягають поверненню їй та ОСОБА_2 , як співвласникам майна.

Крім того, позивачка стверджувала, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0012317 за фактом шахрайства ОСОБА_2 і при ознайомленні з матеріалами вказаного кримінального провадження дізналася, що ОСОБА_3 вказані договори дарування не укладала та не підписувала їх, тому не мала жодного відношення до правочину, жодним чином не бажала настання наслідків у вигляді переходу права власності на домоволодіння та земельну ділянку, та не виявляла волі до укладення договорів дарування, що свідчить про порушення вимог ч. 3 та 5 ст. 203 ЦК України при укладенні договорів.

Також позивачка посилалася на те, що про вказані обставини вона дізналася тільки при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, тому строк звернення до суду нею не був пропущений.

Позивачка зазначала, що відповідно до реєстраційних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірні житловий будинок та земельна ділянка належать на праві власності ОСОБА_4 , тому вона просить скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 .

У липні 2018 року третя особа ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,1256 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :04:003:0198, та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 2 березня 2017 року уклав з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки та житлового будинку. Під час нотаріального посвідчення вказаних договорів нотаріусом Задорожним О.С. встановлено та перевірено, що право власності на вказані об`єкти нерухомого майна на момент укладення договорів купівлі-продажу було зареєстровано за ОСОБА_5 , а тому вона мала право розпоряджатись цим майном на власний розсуд, а він придбав майно правомірно. Також ОСОБА_4 стверджував, що з моменту купівлі вищезазначеної земельної ділянки він користувався нею, вносив плату за землю, витрачав власні кошти на її поліпшення, а у придбаному житловому будинку зробив реконструкцію та ремонт.

ОСОБА_4 посилався на те, що його право власності оспорюється ОСОБА_1 , тому на підставі ст. 392 ЦК України він просить визнати за ним право власності на спірне майно.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Наталією Юріївною та зареєстрований в реєстрі за №4335; скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, площею 0,1256 га, з кадастровим номером :04:003:0198, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір дарування домоволодіння, укладений 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Наталією Юріївною та зареєстрований в реєстрі за №4336; скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі

9936 гривень. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Любченка Олексія Івановича задоволено, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кобець Тетяни Михайлівни задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 та у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року залишено без змін.

У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. подав заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами, у якій просить ухвалити нове судове рішення,

яким постанову апеляційного суду скасувати, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 січня 2021 року залишити без змін.

Представник позивачки зазначає, що після ухвалення Верховним Судом постанови від 19 грудня 2022 року у даній справі з`явилась нова обставина, яка є суттєвою для перегляду прийнятих судових рішень та яка не була відома сторонам на час розгляду справи, а саме встановлений висновком почеркознавчої експертизи факт підробки згоди ОСОБА_1 своєму колишньому чоловіку на укладання договору дарування домоволодіння в АДРЕСА_1 та земельної ділянки ОСОБА_3 від 25 жовтня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4335, що тягне за собою недійсність такої згоди та, відповідно, укладених правочинів дарування майна. Вказана обставина підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 27 березня 2024 року № СЕ-19/111-24/19037, який був отриманий на виконання постанови слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві про призначення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0012317 від 1 жовтня 2016 року.

Представник позивачки посилається на те, що дана обставина не була відома учасникам справи на момент розгляду справи, оскільки оригінал згоди, виданої ОСОБА_6 , з незалежних від неї причин, надати суду для проведення почеркознавчої експертизи було неможливо, оскільки ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2017 року слідчому СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві був наданий дозвіл на вилучення оригіналу зазначеної згоди з володіння приватного нотаріуса Первушиної Н.Ю. Однак, згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16 вересня 2017 року, оригінали вказаних документів у нотаріуса Первушиної Н.Ю. відсутні, оскільки були викрадені з її автомобіля, що у свій час унеможливлювало проведення відповідної почеркознавчої експертизи.

Представник позивачки зазначає, що у постанові Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року колегією суддів зроблено висновок, що та обставина, що оригінал згоди був викрадений, не може автоматично бути підставою для визнання вказаного доказу недостовірним, однак зазначеним висновком експерта встановлено факт підробки цієї згоди.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Хоруженко В.А. подав письмові пояснення, в яких проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного майна, тому розгляд заяви ОСОБА_1 може негативно вплинути на його майнові права та інтереси.

Адвокатом Соболівським А.М. 8 жовтня 2024 року апеляційному суду надана копія

свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду заяви, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотання про перенесення судового розгляду не подала.

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про день, час та місце розгляду заяви повідомлялись за наявними в матеріалах справи поштовими адресами, однак судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення, з відмітками листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а у разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною строєною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять інших адрес місця проживання або місця знаходження ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, зазначені особи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду заяви, у судове засідання не з`явились, клопотань про його перенесення не подавали, тому на підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її представників адвокатів Поліщука П.П. та Соболівського А.М., які підтримали заяву, вивчивши матеріали справи, надані представником заявника документи та обговоривши доводи заяви, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового

рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами, представник ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. зазначає, що висновком почеркознавчої експертизи від 27 березня 2024 року встановлено, що підпис Троцан (на даний час ОСОБА_1 на заяві про згоду колишньому чоловіку ОСОБА_2 укласти договори дарування спірних житлового будинку та земельної ділянки є підробленим.

Представник заявника стверджує, що вказана обставина не була відома учасникам справи на момент її розгляду апеляційним судом, а відтак вказана обставина є нововиявленою, що свідчить про недійсність укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорів дарування спірних житлового будинку та земельної ділянки.

Разом з цим, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що з 9 лютого 1999 року до 13 квітня 2011 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 23 червня 2004 року за спільні кошти ними придбані вищезазначені житловий будинок та земельна ділянка, а тому вказане майно є їх спільною сумісною власністю. 25 жовтня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори дарування домоволодіння та земельної ділянки, хоча вона згоди на відчуження вказаного майна не надавала, тому вказані договори є недійсними, а домоволодіння та земельна ділянка підлягають поверненню їй та ОСОБА_2 , як співвласникам майна.

Отже, відсутність згоди ОСОБА_1 на розпорядження ОСОБА_2 їх спільним сумісним майном, була підставою позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування, які були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суд від 2 листопада 2021 року зазначено, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу у підтвердження своїх посилань, що під згодою стоїть не її підпис, не заявлялося позивачем і клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи її підпису не тільки у згоді, а також і у реєстрі реєстрації нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_8 , де зареєстрована вказана згода.

Також апеляційний суд у постанові зазначив, що за обставинами справи встановлено, що ОСОБА_1 , діючи від імені ОСОБА_3 , 26 січня

2017 року уклала з ОСОБА_7 договори купівлі-продажу спірних будинку та земельної ділянки, що свідчить про її обізнаність про укладення ОСОБА_2 спірних договорів дарування, які вона не оспорювала на момент укладення договорів з ОСОБА_7 з підстав не надання письмової згоди на їх укладення.

Отже, та обставина, що ОСОБА_1 не підписувала 25 жовтня 2010 року згоди своєму чоловіку ОСОБА_2 розпоряджатися їх спільним сумісним майном, була відома позивачці на момент пред`явлення позову, на цю обставину вона посилалася, як на підставу позову, однак, належних доказів у підтвердження своїх посилань під час судового розгляду нею надано суду не було.

Змагальність сторін і диспозитивність цивільного судочинства є одними з основних засад (принципів) останнього (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи (частина перша статті 13 ЦПК України).

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи, на думку колегії суддів, не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Таким чином, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського А.М. не містить нововиявлених обставин, а містить посилання на новий доказ, який був отриманий після закінчення судового розгляду позову ОСОБА_1 .

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень. Згідно з ним жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine"), заява № 4994/04, § 42-43).

Колегія суддів вважає, що заявницею та її представниками не було наведено жодної обставини, яка може вважатися нововиявленою у даній справі і може бути підставою для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року за процедурою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, доводи заявниці та її представників, на які вони посилаються, як на нововиявлені обставини, не відносяться до таких у розумінні ст. 423 ЦПК України, а тому підстави для перегляду і скасування постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами відсутні.

Пунктом 1 частини 3 та частиною 4 статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за

нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю належних правових підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, у задоволенні заяви слід відмовити, а постанову Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року залишити в силі.

Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 2 листопада 2021 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 17 лютого 2025 року

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова