КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4154/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 753/11744/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа -Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . За життя батько склав на її ім`я заповіт, а після дружина батька ОСОБА_5 , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, відмовилась від спадку на її користь. Відтак вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина батька, після смерті якої її донька ОСОБА_1 звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, до складу якої увійшли грошові кошти в сумі 1 600 000 грн, що перебували на рахунку ОСОБА_5 та набуті нею та ОСОБА_4 за час шлюбу.Грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки ОСОБА_4 за життя не виділив свою 1/2 частину коштів, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом, з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходяться на рахунках померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходяться на рахунках померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 8536,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що у ОСОБА_4 на день смерті були відсутні будь-які банківські вклади чи банківські рахунки, на яких були б розміщені належні йому грошові кошти, які б могли увійти до складу спадкового майна, про що свідчать матеріали спадкових справ. Натомість на день смерті у ОСОБА_5 були відкриті банківські рахунки із зазначенням грошових сум, які на них розміщені. Відкриті ОСОБА_5 банківські рахунки та грошові кошти, які були на них розміщені після смерті ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти розміщені на банківських рахунках: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , взагалі не можуть бути предметом дослідження та відповідно позивач у справі не набуває права на спадкування їх частки, оскільки не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 . Однак, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, допустив поверхневе дослідження доказів у справі, не надавши їм належної правової оцінки.

Крім того, підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на частку грошових коштів після смерті ОСОБА_4 було те, що банківські рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_4 за життя не виділив належну йому частку. Таким чином, державний нотаріус під час вчинення нотаріальної дії поставила під сумнів саме те, що померлий ОСОБА_4 мав частку у власності на грошові кошти, що були розміщені на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_5 . Однак, суд і на це не звернув жодної уваги, залишивши без правової оцінки всі заперечення сторони відповідача у справі. Зазначає, що відкриваючи договори банківських вкладів, ОСОБА_5 змогла самостійно підтвердити походження належних їй грошових коштів, без участі ОСОБА_4 , який своєї згоди на розміщення вкладів не надавав та на вказані грошові кошти за життя не претендував.

Судом першої інстанції в порушенням вимог ст. 263 ЦПК України не було враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16.

Вказує, що сторона позивача, звертаючись до суду з даним позовом, не вказувала про неможливість подання до суду тих чи інших доказів, обмежившись при цьому лише клопотанням про витребування матеріалів спадкової справи. Натомість під час проведення другого судового засідання у справі представник позивача заявив клопотання про витребування доказів, а саме виписки про рух коштів по банківських рахунках, з порушенням порядку, що визначений ст. 83 ЦПК України. При цьому, подане до суду клопотання не містить обґрунтування, яка необхідність витребування судом вказаних доказів, що доводить чи спростовує витребуваний доказ, які причини зумовили несвоєчасне подання такого клопотання, та не порушувалося перед судом питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кошти, які були розміщенні на депозитних рахунках ОСОБА_5 під час її зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові державного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії зазначено, що єдиним спадкоємцем за заповітом є дочка померлого - ОСОБА_3 .

Вказує, що ОСОБА_5 по довіреності на право одержання пенсії, розпорядження рахунками, укладання комунальних договорів, управління квартирою, отримання інвалідного візка та/або ходунків/ролерів знімала кошти з рахунків ОСОБА_4 , відкривала рахунки на своє ім`я, і ці ж кошти складала на свій рахунок. Тому під час відкриття рахунків їй не потрібно було підтверджувати походження цих коштів, адже ці кошти знімались з одного банківського рахунку і клались на інший в межах членів однієї сім`ї. З огляду на викладене, твердження апелянта про те, що кошти нібито особисто належали її матері ОСОБА_5 , і вона могла самостійно підтвердити їх походження без участі ОСОБА_4 , який своєї згоди на розміщення вкладів не надавав, є безпідставними та необґрунтованими.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 частково погодився із доводами апеляційної скарги щодо того, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих ОСОБА_5 після смерті її батька ОСОБА_4 . Вказував, що позивач не претендує на рахунки, відкриті ОСОБА_5 15.08.2019 року, 17.01.2019 року та 29.05.2019 року, тому не заперечував, щоб у цій частині рішення суду було скасовано. В іншій частині доводів апеляційної скарги - заперечував та просив в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін по справі, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що кошти, які перебувають на депозитному рахунку ОСОБА_5 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_4 .

Оскільки ОСОБА_4 за життя не виділив свою 1/2 частину коштів, за позивачем підлягає визнання права власності на 1/2 частину грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом, з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходяться на рахунках померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , в АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 був батьком позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (т. 1 а. с. 10).

ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 15.11.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.11.1985 року, виданим Відділом ЗАГС Жовтневого РВК, актовий запис № 705 (т. 1 а. с. 16).

15.05.2015 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_3 на випадок смерті усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що має право. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С., запис в реєстрі № 777 (т. 1 а. с. 59).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (т. 1 а. с. 9).

14.02.2019 року ОСОБА_3 звернулася до Дев`ятої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 54).

11.04.2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась його онука, ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 61).

15.05.2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась його онука, ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 68).

28.05.2019 року ОСОБА_5 звернулася із заявою про відмову від прийняття обов`язкової частки спадщини після смерті ОСОБА_4 , зважаючи на волю померлого у заповіті на користь доньки (т. 1 а. с. 69).

У межах спадкової справи державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевською Н.В. здійснено в порядку ст. 46 Закону України «Про нотаріат» та ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» запити, в тому числі і до ПАТ КБ «ПриватБанку» щодо наявності банківських рахунків, грошових коштів, належних ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 74).

18.07.2019 року ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , автомобіль ГАЗ 3110, легковий седан-В, випуск 2000 року та житловий будинок у АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 83-87).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 17369 (т. 1 а. с. 136).

01.12.2022 року донька померлої ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 135).

В рамках спадкової справи державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевською Н.В. здійснено в порядку ст. 46 Закону України «Про нотаріат» та ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» запити, в тому числі і до ПАТ КБ «ПриватБанку» 01.01.2012 року щодо виявлення грошових коштів, належних ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 141, 142).

30.12.2022 ПАТ КБ «ПриватБанк» надано відомості по рахункам із залишками грошових коштів, що належали померлій ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 142, 143).

07.06.2023 ОСОБА_3 звернулася до державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевської Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 спірних грошових коштів, на яку 08.06.2023 року отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки кошти перебувають на рахунку ОСОБА_5 , а померлий ОСОБА_4 1/2 частину коштів не виділяв за життя згідно із ст. 63 СК України і не отримав свідоцтво про право власності (т. 1 а. с. 14).

28.07.2023 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 148, 149).

Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту .

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 1228 ЦК України визначено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Враховуючи приписи зазначених норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що кошти, які внесені на депозитний рахунок в банку в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та перебувають на депозитному рахунку ОСОБА_5 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_4 , оскільки їх внесення відбулось за час шлюбу, відтак діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, будь яких доказів, які б підтверджували, що спірні кошти є особистою приватною власністю дружини, суду не надано.

У цій справі встановлено, що на ім`я померлої ОСОБА_5 у АТ КБ «Приватбанк» за її життя були відкриті такі рахунки:

- номер рахунку НОМЕР_7 , дата відкриття - 20.11.2017 року, залишок - 4914,77 грн;

- номер рахунку НОМЕР_8 , дата відкриття - 05.12.2017 року, залишок - 157 483,59 грн;

- номер рахунку НОМЕР_9 , дата відкриття - 01.12.2017 року, залишок - 600 001,84 грн;

- номер рахунку НОМЕР_1 , дата відкриття - 15.08.2019 року, залишок - 25 000,00 грн;

- номер рахунку НОМЕР_10 , дата відкриття - 01.12.2017 року, залишок - 858 079,93;

- номер рахунку НОМЕР_2 , дата відкриття - 17.01.2019 року, залишок - 19 000,00 05 грн;

- номер рахунку НОМЕР_3 , дата відкриття - 29.05.2019 року, залишок - 44 989,98 грн;

- номер рахунку НОМЕР_11 , дата відкриття - 21.08.2018 року, залишок - 0,03 грн.

Наведені обставини підтверджується відповіддю АТ КБ «Приватбанк» на запит державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевської Н.В. (т. 1 а. с. 142), а також наданими АТ КБ «Приватбанк» виписками по особовим рахункам (т. 1 а. с. 181-197).

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто, частина зазначених рахунків у АТ КБ «Приватбанк» були відкриті на ім`я ОСОБА_5 вже після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , а тому грошові кошти внесені на такі рахунки, не були спільною сумісною власністю подружжя, а належали ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходяться на усіх рахунках померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк».

Такий висновок місцевого суду суперечить положенням ст. 1218 ЦК України, за змістом якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті.

З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу із ОСОБА_4 у АТ КБ «Приватбанк» були відкриті на ім`я його дружини ОСОБА_5 такі депозитні рахунки:

- 20.11.2017 року - номер рахунку НОМЕР_7 ;

- 05.12.2017 року - номер рахунку НОМЕР_8 ;

- 01.12.2017 року - номер рахунку НОМЕР_9 ;

- 01.12.2017 року - номер рахунку НОМЕР_10 ;

- 21.08.2018 року - номер рахунку НОМЕР_11 .

Оскільки зазначені депозитні рахунки були відкриті на ім`я ОСОБА_5 під час шлюбу з ОСОБА_4 ще до його смерті, тобто грошові кошти, внесені на ці рахунки, були спільною сумісною власністю подружжя, то саме на 1/2 частину грошових коштів на цих рахунках має право позивач у порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_4 .

Водночас, з матеріалів справи також встановлено, що на ім`я ОСОБА_5 в АТ КБ «Приватбанк» були відкриті рахунки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_4 , а саме:

- ІНФОРМАЦІЯ_5 - номер рахунку НОМЕР_1 ;

- 17.01.2019 року - номер рахунку НОМЕР_2 ;

- 29.05.2019 року - номер рахунку НОМЕР_3 ;

Оскільки зазначені депозитні рахунки були відкриті на ім`я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 , тобто грошові кошти, внесені на ці рахунки, не були спільною сумісною власністю подружжя, то позивач не має права у порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_4 на 1/2 частину грошових коштів на цих рахунках.

Доводи апеляційної скарги про те, що батько позивача ОСОБА_4 , знаючи про те, що він має частку на грошові кошти, що були розміщені у банку на ім`я ОСОБА_5 , повинен був вказати про це у заповіті, є необґрунтованими, оскільки зі змісту заповіту, складеного ОСОБА_4 19.05.2015 року, вбачається, що заповідач зробив заповіт на все майно, що належатиме йому на день смерті, де б воно не знаходилося із чого не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право. Таким чином, грошові кошти, які були розміщені на депозитних рахунках його дружини та були спільною сумісною власністю подружжя, також належать до спадкового майна в частині.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що позивач, звертаючись до суду із цим позовом, пропустила строк позовної давності, колегія суддів зазначає таке.

Так, сторона відповідача посилається на те, що на момент звернення до суду із цим позовом зі смерті батька позивача ОСОБА_4 пройшло більше трьох років, тому позивач пропустила позовну давність.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15).

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наявність встановлених законом строків позовної давності забезпечує юридичну визначеність у розгляді спірних правовідносин сторін та прийнятті законних судових рішень.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що про порушення свого права позивач дізналася після смерті ОСОБА_5 , коли 30.12.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь на запит нотаріуса із зазначенням рахунків, які були відкриті на ім`я ОСОБА_5 , та залишку коштів на них.

Посилання сторони відповідача на те, що строк позовної давності розпочався після смерті батька позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необґрунтованими, оскільки зі спадкової справи, заведеної після смерті батька позивача, вбачається, що у ній відсутні відомості по рахунках ОСОБА_5 , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», нотаріусом робилися запити виключно по рахунках ОСОБА_4 .

Таким чином, позивач могла дізнатися про порушення своїх прав лише 30.12.2022 року, а тому звернувшись із цим позовом у липні 2023 року остання не пропустила строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час проведення другого судового засідання у цій справі, яке відбулося 25.09.2023 року, представник позивача заявив перед судом клопотання про витребування доказів, а саме виписки про рух коштів по банківським рахункам, з порушенням порядку , визначеного ст. 83 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2023 року відкрито провадження у цій справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 13.09.2023 року.

З протоколу судового засідання від 13.09.2023 року вбачається, що суд оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 25.09.2023 року.

З протоколу судового засідання від 25.09.2023 року вбачається, що стороною позивача у судовому засіданні подано клопотання про витребування виписки про рух коштів з депозитних рахунків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2023 року клопотання сторони позивача про витребування доказів задоволено.

З протоколу судового засідання від 06.11.2023 року вбачається, що суд ухвалив закінчити підготовче судове засідання та призначити справу по суті на 21.11.2023 року.

Частиною першою ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України упідготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Таким чином, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні вжив всіх заходів для повного та всебічного розгляду справи, а відмова у задоволенні клопотання про витребування доказів лише з підстав порушення стороною стадійності заявлення такого клопотання (не заявлене разом із поданням позовної заяви) призвела б до неповного встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги сторони відповідача, оскільки висновки суду не у повній мірі відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає змінні шляхом викладення резолютивної частини рішення в іншій редакції. За ОСОБА_3 слід визнати право власності на 1/2 частину грошових вкладів, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходились на рахунках померлої ОСОБА_5 , в АТ КБ «ПриватБанк», станом на 16 грудня 2018 року, тобто лише на тих рахунках, що були відкриті до дня смерті ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину грошових вкладів в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових вкладів, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з відповідними відсотками та нарахуваннями, які знаходились на рахунках померлої ОСОБА_5 , в АТ КБ «ПриватБанк», станом на 16 грудня 2018 року, а саме на рахунках :

- від 20 листопада 2017 року - номер рахунку НОМЕР_7 ;

- від 05 грудня 2017 року - номер рахунку НОМЕР_8 ;

- від 01 грудня 2017 року - номер рахунку НОМЕР_9 ;

- від 01 грудня 2017 року - номер рахунку НОМЕР_10 ;

- від 21 серпня 2018 року - номер рахунку НОМЕР_11 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 8536 грн. 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.