_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/190/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кравченко К.С. розглянувши в м.Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною та витребування майна з незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 29.08.2022 звернувся до суду з даним позовом у якому просив визнати недійсною угоду про поступку від 11.03.2013 по Договору про участь у пайовому будівництві б/н від 06.04.2012 укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; визнати недійсним Договір дарування від 29.03.2014 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. за №773 і витребувати частину квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_5 у його власність.

Позов вмотивовано тим, що 03 жовтня 2009 року між ним - ОСОБА_7 та відповідачем - ОСОБА_5 було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2018 року.

Під час перебування у шлюбі, 06.04.2012 року між Молодіжним житлово-будівельним товариством «ДОМ» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір про участь у пайовому будівництві, відповідно до п. 1.1 якого, забудовник приймає пайовика у пайове будівництво квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 3.1 Договору на дату укладення договору вартість квартири складає 406010 грн., що еквівалентно 50436 доларів США.

Позивач зазначає, що передбачена договором вартість квартири була сплачена у повному обсязі за спільні кошти подружжя.

У подальшому, як вказує позивач, додатковою угодою №1 від 11.03.2013 року до договору, Молодіжне житлово-будівельне товариство «ДОМ» надало згоду на заміну пайовика по договору з відповідача - ОСОБА_5 її матір - ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що угодою про поступку від 11.03.2013 року по договору про участь у пайовому будівництві б/н від 06.04.2012 року ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_6 прийняла на себе права та обов`язки першої та стала стороною по договору б/н від 06.04.2012р. про участь у пайовому будівництві.

За актом прийому-передачі від 07.08.2013 року ОСОБА_6 прийняла 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 (буд. АДРЕСА_4 , а потім за ОСОБА_6 було зареєстроване право власності.

У подальшому, як стверджує позивач, відповідно до договору дарування від 29.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Похиленко Л.М. за р№773, ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 безоплатно у власність (подарувала) квартиру від АДРЕСА_1 , та складається з двох житлових кімнат, загальною площею 56,7 кв.м.

Посилаючись на норми ст.60,65,70 СК України, вважає квартиру спільною сумісною власністю подружжя, а враховуючи, що ним не була надана згода відповідачці на відчуження квартири, посилаючись на норми ст.203,387,388 ЦПК України, просить позов задовольнити.

Представник відповідачів адвокат Петрова А.М. подала до суду відзив у якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що рішенням у справі № 947/33617/21 у задоволення позову ОСОБА_5 про визнання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя відмовлено і рішення набрало законної сили. Також вважає. Що у позову не зазначено підстав для визнання Договору дарування недійсним. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ніц А.С. позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідачів адвокат Попов В.В. заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03.10.2009 між сторонами у справі було укладено шлюб.

06.04.2012 між Молодіжним ЖБТ «Дом» та ОСОБА_5 укладено договір про участь у пайовому будівництві, відповідно до умов якого, замовник - забудовник приймає пайовичка у пайове будівництво квартири АДРЕСА_2 .

За умовами пункту 3.1 вказаного договору про участь у пайовому будівництві на дату укладення договору вартість квартири складає 406 101 грн., що еквівалентно 50 436 доларів США.

11.03.2013 між Молодіжним ЖБТ «Дом» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої Молодіжне ЖБТ «Дом» надало згоду на заміну пайовика по договору б/н від 06.04.2012 року про участь у пайовому будівництві, укладеного між Молодіжним ЖБТ «Дом» та ОСОБА_5 з фізичної особи ОСОБА_5 на фізичну особу - ОСОБА_6 .

Встановлено, що ОСОБА_6 є матір`ю відповідача ОСОБА_5 .

11.03.2013 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зі згоди Молодіжного ЖБТ «Дом», було укладено угоду про поступку по Договору про пайову участь у пайовому будівництві б/н № від 06.04.2012, відповідно до умов якої, ОСОБА_5 передає, а ОСОБА_6 приймає на себе права та обов`язки першої і стає стороною по договору б/н № від 06.04.2012 про участь у пайовому будівництві, укладеного між Молодіжним ЖБТ «Дом» та ОСОБА_5 .

За даною угодою ОСОБА_6 зобов`язується здійснювати всі права та обов`язки ОСОБА_5 за основним договором. У момент підписання угоди ОСОБА_5 зобов`язується передати ОСОБА_6 всю документацію, з якої випливають права і обов`язки ОСОБА_5 за основним договором, поступка якого є предметом даної угоди.

07.08.2013 між Молодіжним ЖБТ «Дом» та ОСОБА_6 підписано акт прийому-передачі відповідно до якого, товариство передає, а пайовик приймає 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6 . Вартість квартири сплачена пайовиком у повному розмірі.

10.12.2013 ОСОБА_6 зареєструвала право власності на спірну квартиру.

Слід зазначити, що у період перебування спірної квартири у власності відповідачки ОСОБА_6 , з дозволу останньої у квартирі було зареєстровано місце проживання позивача, а саме з 21.02.2014р. (т.1 а.с.17).

29.03.2014 за договором дарування ОСОБА_8 (обдарована) квартиру під АДРЕСА_1 , та складається з двох житлових кімнат, 30,5 кв.м. житлової площі, 56,7 кв.м. загальної площі.

Відповідно до пункту 1.2 договору дарування ця квартира належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності індексний номер: 14310406, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Каменською О.А. 10.12.2013, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Каменською О.А. 10.12.2013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що дар цей сторони оцінюють в сумі 524 357 грн. Оціночна вартість квартири становить 524 357 грн.

Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 773.

29.03.2014 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на вказану квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.04.2018, яке набрало законної сили 03.05.2018, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було розірвано.

28.08.2020 відповідачка ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_9 та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст.69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За приписами статті 71 СК України, якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, оскільки стороною відповідача Інциної не доведено, що гроші, які були витрачені на виплату паю спірну квартири, сплачувалися з її особистих заощаджень, то суд вважає доводи позивача обґрунтованими, оскільки його право передбачене ст.70 ч.1 СК України презюмується, а вимоги щодо визнання недійсною угоду про поступку від 11.03.2013 по Договору про участь у пайовому будівництві б/н від 06.04.2012 укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнаня недійсним Договір дарування від 29.03.2014 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. за №773 обґрунтованими.

Однак, представником відповідачів адвокатом Петровою А.М. заявлено про застосування строків позовної давності до вимог позивача (т.1 а.с.151).

Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

Як встановлено в ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так судом встановлено, що 10.12.2013 ОСОБА_6 зареєструвала право власності на спірну квартиру, і у період перебування спірної квартири у власності відповідачки ОСОБА_6 , з дозволу останньої у квартирі було зареєстровано місце проживання позивача, а саме з 21.02.2014р. (т.1 а.с.17), тобто суд вважає, що саме з цієї дати позивач довідався про порушення свого права, оскільки спірна квартира перейшла у власністю ОСОБА_6 , і саме з дозволу останньої, як власника квартири, його було зареєстровано у ній.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідачів, передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсною угоду про поступку від 11.03.2013 по Договору про участь у пайовому будівництві б/н від 06.04.2012 укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та Договору дарування від 29.03.2014 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. за №773 відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Оскільки не має підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог, то відсутні і підстави длявитребування частину квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 ) у власність позивача, а тому у задоволенні і цієї позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Я. В. Бескровний