ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/534/24 Справа № 932/1943/23 Провадження № 22-ц803/1728/24 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року та на додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі (суддя першої інстанції Цитульський В.І.),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь в якості відшкодування матеріальної шкоди 173 676,74 грн., компенсацію за спричинення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та витрати на проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 5000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду від 28 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов?язані з розглядом справи, у розмірі 8300,00 грн.

Із вказаними рішеннями суду не погодився позивач, та подав апеляційні скарги, вважає, що вони ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без з`ясування обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування зазначає, що відповідач при долучені до матеріалів справи доказів: відповіді ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області № 49 01-4538/49 02 від 30.05.2023 року, акту про пожежу від 25.12.2022 року, відповіді ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області № 43.7/1-4229 від 01.06.2023 року не направила їх позивачу, а тому суд першої інстанції не мав їх брати до уваги та долучати до справи.

Доказ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області № 43.7/1-4229 від 01.06.2023 року не має відношення до справи, які повинні досліджуватися судом.

Наголошує на тому, що відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачу відповідачі не довели при розгляді справи в суді першої інстанції.

Також вказує, що заявлена відповідачкою сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям розумності та не є співмірною із складністю справи і виконаними адвокатом роботами.

Суд першої інстанції не врахував заяву позивача про зменшення витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_1 просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року скасувати та відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу професійну допомогу.

Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих сторонами доказів та з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Також ОСОБА_4 заявлено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Від представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, в матеріалах справи відсутні докази доведеності вини відповідачок у вчиненні дій, якими завдано шкоду позивачу.

Також зазначив, що ОСОБА_3 не може бути відповідачкою у даній справі, оскільки не є власником домоволодіння АДРЕСА_1 і не повинна доводити відсутність своєї вини.

ОСОБА_5 просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 заперечували проти задоволення скарги, просили оскаржувані рішення залишити без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується наданим свідоцтвом про право власності.

Згідно акту про пожежу від 25.12.2022 встановлено, 25.12.2022 виникла пожежа о 01:04 год. на об`єкті житловий будинок АДРЕСА_1 . За словами власника ОСОБА_2 пожежа виникла на даху житлового будинку АДРЕСА_1 . Пожежу ліквідовано 25.12.2022 о 02:08 год. Наслідки пожежі:

знищено: мансардний другий поверх будинку АДРЕСА_1 , навіс прибудинковий будинку АДРЕСА_2 на орієнтовній площі 100 м2;

пошкоджено: зовнішній блок чотирьох кондиціонерів, склопакети п`яти вікон пластикових будинку АДРЕСА_2 на орієнтовній площі 50 м2. Причина пожежі встановлюється.

Згідно звіту №01-23-3Б про незалежну оцінку збитку, нанесеного майну і будівельним конструкціям житлового будинку та господарських споруд домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 внаслідок пожежі складає 173 676,74 грн.

Згідно відповіді ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області №49 01-4538/49 02 від 30.05.2023 усі наявні матеріали за фактом пожежі від 25.12.2022 направлені до ДРУП ГУНП в Дніпропетровської області.

Згідно відповіді ВП№7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області №437/1-4229 від 01.06.2023 факти виникнення пожежі було зареєстровано №ЖЄО 42864 від 25.12.2022. При розгляді даного матеріалу було прийнято рішення згідно ЗУ «Про звернення громадян» та матеріал списано до справи №179/2023.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, про недоведеність вини відповідачів у спричинені пожежі.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини завдавача шкоди.

Посилаючись в позовній заяві на те, що шкоду завдано відповідачами, позивач обґрунтовано вказує на те, що відсутність вини у завданні шкоди мають довести саме відповідачі.

Апеляційний суд зазначає, що особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач має довести факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність вини саме відповідачів у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку між пожежею та діями відповідачів та заподіяною майновою шкодою.

Посилання у доводах скарги про те, що саме відповідачі мають спростувати свою вину, відповідає нормі матеріального права (стаття 1166 ЦК України), проте не спростовує встановлені судом факти та висновків суду про недоведеність вини саме відповідачів у вчиненні дій.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року було частково задоволено клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 та витребувано у Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відділення поліції № 7 завірені належним чином копії завірені належним чином копії звіту про причину пожежі (ймовірну) що сталася 25 грудня 2022 року приблизно о 01:04 год. у домоволодінні АДРЕСА_1 разом із супровідним листом вих. № /4926 від 26.12.2022 року.

19 лютого 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов звіт про причину виникнення пожежі, яка сталася 25.12.2022 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п 3 даного звіту, в результаті огляду визначений осередок пожежі, який знаходився у будинку 121.

З п. 4 даного звіту вбачається, що в ході дослідження на підставі огляду місця пожежі та свідчень свідків, було висунуто ймовірну версію, щодо виникнення пожежі коротке замкнення електромережі.

Підставами для висування даної версії були: положення встановленого осередку і особливості розвитку пожежі, особливості обстановки, що передувала моменту виникнення горіння, наявність певного обладнання, пристроїв та горючих матеріалів в осередку, характер і стан можливого джерела запалювання, специфічне проявлення причини, час виникнення пожежі.

Також даним звітом встановлено, що пожежа сталася, 25.12.2020 року у житловому будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_1 , ймовірніше виникла через недоліки конструкції пічного опалення у будинку 121.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що даним звітом неможливо встановити осередок пожежі, також апеляційний суд вважає, що у даному звіті наявні протиріччя, оскільки згідно пункту 4 звіту вбачається, що причиною пожежі є коротке замикання, тоді яку пункті 5 вказано ймовірна версія горіння недоліки конструкції опалення.

Крім того, з даного звіту вбачається, що він був наданий не експертною установою, фахівцем ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області Ангеліни Попсуй, вказано, що причина у цьому звіті вказана ймовірна, а тому апеляційний суд, вважає, що матеріалами справи спростовано вину відповідачів у причини виникненні пожежі, а позивачем не доведена вина відповідачок, в даному випадку відсутні причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачок та виникнення пожежі, взагалі належними доказами не встановлено осередок пожежі у будинку 121.

Ідея справедливого судового розгляду включає основоположне право на змагальні провадження, незалежно від предмета спору. Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і має дотримуватися порядок ведення провадження, а також особі не можуть чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Із матеріалів справи не встановлено, що суд обмежував позивача в наданні доказів, порушував порядок ведення провадження. Власне тлумачення позивачем, як суд мав досліджувати та оцінювати докази у справі, не свідчить про порушення процедури розгляду справи.

На питання суду про наявність будь - яких клопотань, таких клопотань з поку позивача заявлено не було.

Згідно з частинами другою, третьою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід наголосити на тому, що під час судового розгляду справи позивач не заявляв клопотання щодо призначення відповідної судової експертизи.

Доводи апеляційної скарги, що причиною завданої матеріальної шкоди позивачу є пожежа, яка виникла в домоволодінні відповідачок які є власницями майна, зобов`язані забезпечити у своєму господарстві дотримання норм у сфері пожежної безпеки, не заслуговують на увагу, оскільки обов`язковою умовою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, проте суд не встановив, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідачів чи її членів сім`ї завдана шкода позивачу, а також доказів осередку пожежі у господарстві відповідачки та причин її виникнення. Посилання в скарзі на відповідні обставини та докази є переоцінкою доказів у справі.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідачів у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, причинно-наслідкового зв`язку між пожежею та діями відповідачів та заподіяною майновою шкодою дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також апеляційний суд вважає за необхідне, наголосити на тому, що вимоги до відповідачки ОСОБА_3 , є безпідставними. Оскільки як встановлено, судом остання не є власником буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

Згідно даного витягу, власником 73/100 частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року залишенню без змін.

Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення Бабушкніського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15 зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документів, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу відповідачці ОСОБА_2 у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 19.05.2023 року надавало адвокатське об`єднання «Легал Ком`юніті» за підписом керуючого партнера, який і здійснював представництво ОСОБА_4 .На підтвердження виконання умов вказаного договору адвокатом надано договір про надання правової допомоги від 19.05.2023 року, додаток №1 від 19.05.2023, копію платіжної інструкції №115620901 від 07.06.2023 на суму 8300 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання ОСОБА_2 послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що сума правничої допомоги завищена з огляду на об`єм наданої адвокатом допомоги та витраченим часом, спростовуються матеріалами справи, оскільки як вбачається, з договору про надання правової допомоги, та акту наданих послуг, сума стягнута судом першої інстанції на користь відповідачки відповідає критеріям співмірності та складності справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів 188676,74 грн, а отже сума у розмірі 8300 грн. відповідає критеріям співмірності, апеляційний суд не вбачає підстав для її зменшення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За таких обставин, надаючи оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення, та враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну допомогу у розмірі 8300 гривень, а тому апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга на додаткове рішення суду також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2023 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2023 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий судя: О. В. Халаджи