Справа №484/2475/22 Головуючий у 1-й інстанції Мельничук О. В.
Провадження № 22ц/812/335/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О.О.,

суддів: Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Ковальським Є. В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 та її представниці ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 , яка подана від її імені

адвокаткою Цехотською Тетяною Володимирівною,

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Мельничука О. В. в залі суду в місті Первомайську Миколаївської області о 14 годині 57 хвилині, із складенням його повного тексту 22 грудня 2023 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про припинення стягнення аліментів

В С Т А Н О В И Л А:

9 серпня 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Шалару О. І., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання спільної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке є обов`язком, що виник у нього з примусового виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року, починаючи з 18 травня 2022 року.

В обґрунтування позову зазначив, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 та після розірвання шлюбу з позивача на користь відповідачки за рішенням суду були стягнуті аліменти на утримання спільної доньки, яка проживала разом з матір`ю. Але, починаючи з 7 лютого 2022 року донька пішла від матері та з 18 травня 2022 року стала проживати разом з ним, як батьком. Органом опіки та піклування 8 липня 2022 року прийнято рішення, за яким місцем проживання ОСОБА_5 визначено разом з батьком.

Посилаючись на те, що з 18 травня 2022 року відповідачка перестала утримувати доньку, у зв`язку з її проживанням разом з позивачем, просив припинити його аліментний обов`язок, встановлений зі сплати ним аліментів на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року.

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2022 року за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження.

27 вересня 2022 року відповідачкою ОСОБА_3 подана заява про повне визнання нею позовних вимог та їх задоволення.

27 жовтня 2022 року ОСОБА_3 подана заява про відклик нею раніше поданої заяви про визнання позову від 27 вересня 2022 року, із запереченням проти задоволення позову.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2023 року задоволено клопотання представниці відповідачки та вирішено про слухання справи у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідачки про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідачки про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ..

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року, починаючи з 18 травня 2022 року.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що позивачем доведено наявність підстав для припинення стягнення з нього аліментів, у зв`язку з проживанням доньки разом з ним.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_3 , від імені якої діє представниця адвокатка Цехотська Т. В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неналежну оцінку наданих доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На її думку, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, внаслідок неправильної оцінки наданих сторонами доказів. Суд у рішенні не усунув суперечності у досліджених доказах, зокрема довідки ОСББ, де вказано на відсутність батька при проживанні разом з донькою, та суперечність рішення виконкому про визначення місця проживання дитини довідці поквартального комітету.

Також судом безпідставно відмовлено відповідачці у реалізації її права на допит у якості свідка ОСОБА_6 та голови поквартального комітету, що як наслідок призвело до неправильного вирішення справи.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1, 3 статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Як встановлено судом першої інстанції, з позивача на користь відповідачки стягувалися аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року. Зазначене рішення набрало законної сили та примусово виконувалося позивачем через державну виконавчу службу.

За змістом частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині 1 статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

В цьому разі відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту таких цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Тому, вирішуючи спір у справі про припинення стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що у травні 2022 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів не проживала, і настання цих обставин впливає на припинення ОСОБА_1 сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання доньки.

За матеріалами справи слідує, що до 7 лютого 2022 року спільна донька сторін ОСОБА_5 проживала разом зі своєю матір`ю відповідачкою ОСОБА_3

7 лютого 2022 року між відповідачкою та донькою виник конфлікт, внаслідок якого донька зібрала з собою усі належні їй речі та поїхала з дому матері (а.с.38-48, 130).

Починаючи з 7 лютого 2022 року ОСОБА_7 не повернулася до проживання разом зі своєю матір`ю.

18 травня 2022 року ОСОБА_7 переїхала на постійне проживання разом з батьком, де і проживала постійно до досягнення нею повноліття.

Наведені обставини підтверджені позивачем за допомогою належних доказів, як то: довідками ОСББ «Орлик» (а.с.2, 72), рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 8 липня 2022 року №231 про визначення проживання ОСОБА_8 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.6) та особистими поясненнями ОСОБА_8 , яка була допитана судом в судовому засіданні (а.с.130).

При тому посилання представниці відповідачки на суперечність наданих доказів не є слушними, оскільки, по-перше, у відповіді ОСББ «Орлик» на її запит не йде мова про відсутність батька за місцем проживання на момент звернення за довідкою про спільне проживання з донькою у червні 2022 року, так як у відповіді є вказівка, що на момент її складання 12 березня 2023 року ОСОБА_1 знаходиться на реабілітації у лікувальному закладі, який не є постійним місцем проживання особи, у розумінні статей 4, 6, 63 ЖК України; і по-друге, довідка поквартального комітету, яка підписана невідомою особою та за формою не відповідає документам, що мають юридичну силу, не є тим доказом, який належним та допустимим способом може спростувати прийняте органом опіки та піклування рішення, після проведення попередньої перевірки, про визначення місця проживання дитини. Щодо самого визнання матері свідчень своєї дитини, яка хоча і досягла повноліття, неправдивими, то це не є той спосіб, яким спростовується такий доказ, яким є показання свідка, та вказує лише на конфліктну ситуацію, яка виникла між матір`ю та дитиною, наслідком якої став переїзд дитини на постійне проживання до батька.

Тобто процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, вирішуючи спір, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про припинення стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання доньки із тих підстав, що відповідачка не проживає разом з дитиною, яка з 18 травня 2022 року проживає та знаходиться на утриманні позивача.

Сама наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача у період з 18 травня 2022 року і до повноліття доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він у цей період має право розпоряджатися аліментами, які стягувалися на утримання доньки на користь матері, з якою дитина в цей час не проживала.

Тому установлений у процесі розгляду справи факт того, що позивач самостійно піклується про спільну дитину сторін та забезпечує її усім необхідним, є правильним та не залишився поза увагою суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню.

Доводи представниці відповідачки про порушення прав ОСОБА_3 , у зв`язку з відмовою їй у допиті в якості свідка ОСОБА_6 та голови поквартального комітету, є безпідставними, так як відповідачка не наполягала на допиті ОСОБА_6 у якості свідка та просила замінити її допит допитами інших свідків, з підстав неможливості ОСОБА_6 прибути до суду (а.с.76), а щодо допиту у якості свідка голови поквартального комітету, то таке клопотання не відповідає вимогам статей 77, 91 ЦПК України.

За такого судове рішення, яке ухвалене з дотримання норм процесуального та матеріального права у відповідності до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Підстави для перерозподілу судових витрат згідно до статті 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокатка Цехотська Тетяна Володимирівна, залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць О. В. Локтіонова