Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5532/23 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В. М.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/5532/23 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна, про визнання припиненими договору поруки та договору іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шкирі В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 6 грудня 2007 року її батько ОСОБА_2 уклав з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір №0501/1207/88-281, згідно з яким йому надано кредитні кошти у розмірі 39000 дол. США, строком до 5 грудня 2017 року.

З метою належного виконання кредитних зобов`язань він передав в іпотеку банку 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що вона також передала в іпотеку банку 1/3 частину зазначеної квартири.

Окрім того, 6 грудня 2007 року вона уклала з ВАТ « Сведбанк» договір поруки, згідно з яким зобов`язувалася нести солідарну з боржником відповідальність перед кредитором.

В подальшому між ВАТ « Сведбанк» та ПАТ « Дельта Банк» був укладений договір відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором. У свою чергу, ПАТ « Дельта Банк» здійснено відступлення права вимоги за цим кредитним договором на користь АТ « Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ « Сенс Банк».

ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання настав та після смерті боржника вона, будучи поручителем та заставодавцем, не надавала згоди на забезпечення кредитних зобов`язань, вважає, що договори поруки та іпотеки є припиненими в силу положень частини четвертої статті 559, частини першої статті 523 ЦК України.

Вважає, що спадкоємець не може бути поручителем за борговим зобов`язанням померлого спадкодавця, адже у даному випадку боржником та поручителем є одна й та сама особа, що не узгоджуєтся з положеннями цивільного законодавства, яким передбачено, що призначення договору поруки, яке породжує акцесорне ( додаткове) зобов`язання, полягає у забезпечувальному характері по відношенню до основного зобов`язання.

Враховуючи вищезазначене, просила визнати припиненим договір поруки №0501/1207/88-281-Р-1 від 6 грудня 2007 року, укладений між нею та ВАТ «Сведбанк».

Також просила визнати припиненим іпотечний договір від 6 грудня 2007 року, укладений між нею, ОСОБА_2 та ВАТ « Сведбанк», в частині передачі нею в іпотеку 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки- адвокат Бородін Д.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вимогу до майнового поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку під час дії ( чинності) поруки. Однак, відповідач не звертався до ОСОБА_1 з вимогою про виконання кредитних зобов`язань.

Строк дії кредитного договору тривав до 5 грудня 2017 року, отже іпотечний договір також припинив свою дію з настанням цієї дати в силу вимог частини першої статті 17 Закону України « Про іпотеку».

Вважає, що договір поруки є припиненим згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Наголошує на тому, що боржником та поручителем не може бути одна й та сама особа.

Вважає безпідставним висновок суду про те, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту.

Також вказує, що, дійшовши висновку про те, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняли позивачка та її сестра ОСОБА_3 , суд повинен був застосувати норми частини першої статті 523 ЦК України, якими передбачено припинення іпотеки у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу щодо поруки за ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Бородін Д.В., підтримав апеляційу скаргу.

Представник відповідача адвокат Михніцький Г.Ю., не визнав доводи, викладені в апеляційні скарзі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 6 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0501/1207/88-281, згідно з яким останньому надано кредитні кошти у розмірі 39000 дол. США, строком до 5 грудня 2017 року, зі сплатою 11,9 % річних.

6 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язувалася нести солідарну з позичальником відповідальність перед банком за належне виконання кредитних зобов`язань.

Окрім того, 6 грудня 2007 року між ними укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на 2/3 частини даної квартири зареєстроване за ОСОБА_2 , а позивачка набула право власності на 1/3 частину цього житлового приміщення.

25 травня 2012 року між ПАТ « Сведбанк», який є правонаступником ВАТ « Сведбанк», та ПАТ « Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав за вказаними договорами.

У подальшому, 15 червня 2012 року, право вимоги за цими договорами згідно з договором купівлі-продажу перейшло до АТ « Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк».

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Спадщину після його смерті прийняли діти спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Матеріали спадкової справи містять інформацію про те, що 23 вересня 2014 року ПАТ « Альфа-Банк» звернулося до Першої житомирської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців ОСОБА_2 сплатити заборгованість за кредитним договором №0501/1207/88-281.

Окрім того, 26 травня 2023 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою сплатити заборгованість за вказаним кредитним договором протягом тридцяти днів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу як визнання договору припиненим.

Окрім того, смерть іпотекодавця не є підставою для припинення договору іпотеки, враховуючи ту обставину, що спадщину після його смерті прийнято, у тому числі й позивачкою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов`язку.

За правилами статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом ( право застави).

Статтею 1 Закону України « Про іпотеку» визначено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном ( неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Припинення поруки та іпотеки визначені ЦК України та Законом України « Про іпотеку».

Так, у статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

За правилами статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Схожа за змістом норма закріплена й у статті 17 Закону України « Про іпотеку», якою передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності ( спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі ( споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля ( споруда), в разі знищення ( втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому, спільну підставу для припинення поруки та застави (іпотеки) законодавець визначив у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема, внаслідок його смерті.

В силу положень статті 1282 ЦК України у випадку смерті боржника за кредитним договором його права та обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено.

Отже, у разі смерті фізичної особи боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи ( боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна.

Варто зазначити, що зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого та/або іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником ( спадкоємцем).

У разі отримання такої згоди правовідносини поруки/іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником ( спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими.

Судова практика з цього питання є сталою та з таким правовим висновком погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2023 року у справі №570/389/14.

Як свідчать матеріали справи, позичальник за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За його життя банк не звертався з позовом про стягнення боргу за цим кредитним договором й матеріали справи не містять доказів наявності простроченої заборгованості внаслідок неналежного виконання ним кредитних зобов`язань.

Позивачка є спадкоємицею за законом першої черги після смерті свого батька ОСОБА_2 . Окрім неї спадщину за законом після смерті батька прийняла також її сестра ОСОБА_3 .

Згоди відповідати за кредитним зобов`язанням після смерті боржника вона не надавала, що відповідно до положень частини першої статті 523 ЦК України свідчить про припинення поруки та іпотеки й відсутність у неї зобов`язань з погашення заборгованості за кредитним договором, у тому числі й за рахунок предмета іпотеки.

Щодо належного та ефективного способу захисту прав позивачки слід зазначити наступне.

ОСОБА_1 просила визнати припиненими зазначені договір поруки та іпотечний договір.

Водночас, одними із способів захисту цивільних прав та інтересів, може бути визнання права ( пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України) та припинення правовідношення ( пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України).

Приписи статті 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення прав кредитора на одержання плати від боржника. Отже, у даному випадку належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача ( пункт 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17).

У постанові від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обгрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору припиненим ( тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя ( іпотекодавця).

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися для захисту інтересу в юридичній визначеності лише в разі неможливості захисту позивачем його прав.

Передбачений у пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному ( визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності.

Для ефективного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, яка вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше. Саме за цих умов боржник ( поручитель, іпотекодавець) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки та/або іпотеки ( визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки та/або іпотеки припиненими, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки та/або іпотеки, зокрема визнає припиненою поруку та/або іпотеку.

Якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки та/або іпотеки припиненим, хоча мета, яку вона переслідує, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку та/або іпотеку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia ( «суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку.

Таки правовий висновок міститься у згаданій вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (пункт 36).

Враховуючи вищезазначене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про визнання припиненою поруки за договором поруки №501/1207/88- 281-Р-1, укладеним 6 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , та визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором від 6 грудня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , в частині передачі в іпотеку 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за подання позову та апеляційної скарги, у розмірі 5367 грн. 20 коп. ( 2147,20 грн. +3220,80 грн).

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бородіна Дмитра Вікторовича, задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 5 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Визнати припиненою поруку за договором поруки №501/1207/88- 281-Р-1, укладеним 6 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 6 грудня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , про передачу в іпотеку 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства « Сенс-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5367 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: