ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1869/24 Справа № 212/4559/19 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони справи

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У травні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 127 115,11 грн. та судового збору в розмірі 1921,00 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до Заяви б/н від 06.12.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 30.04.2019 року має заборгованість, яка складається із: заборгованість за кредитом 8000,00 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.12.2008 по 29.06.2018 р.р. - 119 115,11 гривень.

Заочним рішенням від 07 жовтня 2019 року позовні вимоги банку було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.12.2008 року в сумі 127 115,11 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 8000,00 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.12.2008 р. по 29.06.2018 р. в розмірі 119 115,11 гривень та судовий збір в сумі 1921 гривні 00 копійок.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.09.2023 року скасовано заочне рішення суду від 07.10.2019 року та призначено справу до розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем до ОСОБА_1 позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

При цьому, скаржник зазначає, що наявними у справі доказами доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, користування відповідачем кредитними коштами, часткове погашення кредитної заборгованості.

Звертає увагу на те, що 06.12.2008 відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду, де зазначено, що позичальник ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Зокрема у цій Довідці вказана базова відсоткова ставка за користування кредитом (3% на місяць); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення платежів до 25 числа місяця,наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафів, що підтверджує те, що при укладені кредитного договору сторони погодили усі його істотні умови.

Позивач звертає увагу на те, що 09.10.2020 поповнення картки на суму 498 766,46 грн. є технічною операцією Банку по списанню штрафів за минулі періоди, а не самостійне поповнення відповідачем картки на вказану суму грошових коштів.

Наголошує на тому, що відповідачем власного розрахунку боргу не надано, клопотання про призначення економічної експертизи не заявлялося, доказів на спростування розрахунку Банку не надано, а суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не встановив фактичні обставини справи, а саме скільки відсотків повинна була сплатити відповідач за весь час користування кредитними коштами та дійшов помилкового висновку щодо переплати та відмові у позові.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 209-210).

У позовній заяві зазначено, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» із бажаним кредитним лімітом 500 грн. Також зазначено, що заявник, згодна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася та згодна з його умовами. Умови та правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua.

Відповідач отримала кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до березня 2010 року, № НОМЕР_2 зі строком дії до січня 2014 року, № НОМЕР_3 зі строком дії до вересня 2017 року, № НОМЕР_4 зі строком дії до травня 2018 року (а.с.212).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 06 грудня 2008 року, зміна кредитного ліміту 08 грудня 2008 року - кредитний ліміт 500 грн., зміни кредитного ліміту проведено: 21.08.2009 року - 2000 грн.; 05.02.2010 року - 4000 грн.; 26.12.2012 рок, 27.12.2012 року, 19.08.2015 року - 8000 грн.; 14.01.2020 року кредитний ліміт зменшено до нуля (а.с. 211).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 06 грудня 2008 року за період з 08 грудня 2008 року по 30 квітня 2019 року становить 261 344,29 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 8000 грн., заборгованості за простроченими відсотками -249 944,29 грн., заборгованість за пенею та комісією 3400 грн. (а.с. 5-11).

Із виписки за договором № б/н за період з 01 січня 1999 року по 28 вересня 2023 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що за вказаний період ОСОБА_1 усього було внесено 597 602,24 грн., усього витрачено: 617 561,14 грн., баланс на кінець періоду становить: - 19 958,90 грн. (а.с. 164-179).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог Банку, виходив з того, що відповідач сплатила та повернула банку суму грошових коштів, яка перевищує суми кредитних коштів та узгоджених процентів та штрафних санкцій.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами позивача в частині наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Банку, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, Банком на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, надані наступні докази: розрахунок заборгованості (а.с.5-11), заява від 06.12.2008 про оформлення кредиту, яка особисто підписана відповідачем (а.с.209); Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду від 06.12.2008, яка також підписана відповідачем (а.с.210), де зазначена базова % ставка в місяць 3,0 %, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, розрахунок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, нарахування штрафів за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням (250 грн. + 5% від ціни позову); довідка про зміну умов кредитування, де відображена інформація про збільшення або зменшення кредитного ліміту (а.с.211); Довідка про отримані відповідачем кредитні картки 4, строк дії останньої картки 05/18 (а.с.212); виписку по картковому рахунку відповідача за період, зокрема з 01.01.1999 по 30.04.2019 (а.с.186-200)

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані позивачем докази зокрема: заява та довідка про умови кредитування, які особисто підписані відповідачем ОСОБА_1 06.12.2008 та у довідці про умови кредитування зазначена базова процентна ставка 3,0 % на місяць, підтверджують її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Заяву та довідку про умови кредитування, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору, як в частині сплати тіла кредиту, так і в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами.

У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту 8 000 грн., також заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 06.12.2008 по 29.06.2018 у розмірі 119 115,11 грн. тоді, як строк дії останньої картки, яку отримала відповідач від Банку закінчився 31.05.2018 року, що зокрема підтверджено Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, тому, починаючи з 01 червня 2018 року Банк мав право на нарахування процентів в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, однак такі позовні вимоги Банком не заявлялися.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що вимога Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредуту та по відсоткам за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, а саме стягненю підлягає заборгованість по відсоткам по 31.05.2018 року (закінчення строку дії останньої картки), яка згідно розрахунку заборгованості складає 118 828,67 грн.

Окремо слід зазначити, що сторона відповідача, заперечуючи розмір заборгованості, свого розрахунку боргу суду не надала, а суд першої інстанції, маючи наявні у справі докази, які підтверджують кредитні правовідносини між сторонами також не провів власного розрахунку.

На підставі викладеного вище, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положень п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», а саме: в частині стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту в розмірі 8 000 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 118 828,67 грн., що разом складає 126 828,67 грн. В іншій частині вимоги позивача з наведених вище підстав задоволенню не підлягають.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 1921,00 грн., за подання апеляційної скарги 2 881,50 грн., а всього сплачено 4 802,50 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, в загальному розмірі 126 828,67 грн., що складає 99,7% від заявленої ціни позову 127 115,11 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем в судах першої і апеляційної інстанції розміру судового збору -4 802,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року, скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитом Договором без номеру від 06.12.2008 року станом на 31.05.2018 в загальному розмірі - 126 828,67 грн. (сто двадцять шість тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 67 копійок), яка складається з : заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок); заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 118 828,67 грн. (сто вісімнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 67 копійок ) та 4 802,50 грн. судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: