Справа № 307/4062/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2022 року у складі судді Гримута В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі,-

встановив :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.11.2008 він та його дружина ОСОБА_5 є власниками домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Відповідно до будівельного паспорту на забудову земельної ділянки № НОМЕР_1 від 01 квітня 1985 року вони розпочали будівництво власного будинку.

Із графічних матеріалів вбачається, що відстань від суміжної межі між нею та відповідачем до його будинку складає один метр.

У 2018 році відповідачі побудували огорожу між їхніми дворогосподарствами впритул до його будинку, чим самим порушили норми земельного та архітектурного законодавства.

Його будинок почав руйнуватися від надмірної вологості, оскільки металева огорожа перешкоджає доступу та обслуговуванню його будинку.

Згідно норм п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держмістобудування № 44від 17.04.1992, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1 метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

На даний час розрив між його житловим будинком та незаконною огорожею сусіда становить 35 сантиметрів, що є порушенням пунктів 3.13., 3.25*, 2.25а*, 3.37. ДБН 360-92**.

Просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу та перенесення огорожі на відстань не менше 1 метра від крайньої виступаючої конструкції житлового будинку між його дворогосподарством та дворогосподарствами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2022 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені ним в обґрунтування заявлених вимог, не надав їм належної правової оцінки та неправомірно відмовив у задоволенні заявлених вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12, ч.2 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1,ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. ( ст. 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.6 ст.81 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР № 9 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 , передана на під забудову земельна ділянка площею 0.07 га, для забудови житлового будинку.

Згідно свідоцтва від 06.11.2008 № 107 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві приватно власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Нересницької сільської ради № 1812 від 13.09.2019, за ОСОБА_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , рахується земельна ділянка площею 0.08 га. в селі Підплеша.

Із листа директора Департаменту містобудування, архітектури та планування території вбачається, що згідно пунктом 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 дозволено проектування огорожі як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садиби забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2 м. на межі сусідніх земельних ділянок та не більше 2.5 м. на межі вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Із долучених до справи світлин убачається, що огорожа знаходиться у безпосередній близькості до будівель.

Інших доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 у поданій позовній заяві ним не додано, і матеріали справи не містять.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували, що відповідачі є власниками суміжної земельної ділянки, місце розташування межі між земельними ділянками, а також, що огорожа між дворогосподарствами побудована впритул до буднику позивача, з порушенням державних будівельних норм, і такий внаслідок цього руйнується та створюються позивачу перешкоди у користуванні його земельною ділянкою.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального та процессуального права і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2024 року.

Головуючий :

Судді: