КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-з/824/477/2024
УХВАЛА

28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Приходька К.П., Журби С.О., Писаної Т.О., розглянув заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, -

установив:

08 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виправлення описки в ухвалі судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року про прийняття цивільної справи до свого провадження.

Заява мотивована тим, що ним в даній справі було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської у м. Києві державної адміністрації про визначення порядку користування квартирою, зміну умов договору найму, що не було враховано судом при постановленні ухвали від 04 жовтня 2022 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та виправити описки, допущені у вступній, описовій, мотивувальній частинах та п.1 резолютивної частини ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року про прийняття цивільної справи до свого провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року залишено без змін.

27 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, надіслана засобами поштового зв`язку 22 лютого 2024 року.

У вказаній заяві заявник просив урахувати, що із змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення, як, на думку заявника, у постанові Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у справі №752/14476/21 (провадження №22-ц/824/3579/2023).

Заявник просив роз`яснити резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року з урахуванням викладеного у мотивувальній частині тексту постанови, де зазначено наступне: «…Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що скаржник не має відповідати за несвоєчасне ухвалення процесуальних рішень судом, який не вирішив питання щодо об`єднання його зустрічного позову із первісним»; з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де визначено право людини на доступ до правосуддя та ст. 13 Конвенції в якій визначено, що ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою; з урахуванням п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9, яким встановлено, що виходячи із положень ст. 9 Конституції України про те, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, суд може застосувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір.

28 лютого 2024 року вказана заява ОСОБА_1 про роз`яснення, разом з матеріалами справи передана судді-доповідачу Приходьку К.П.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вперше ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 12 квітня 2023 року (а.с.11-19, т.3).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року (а.с.21-22, т.3).

Вдруге ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 10 липня 2023 року (а.с.1-7, т.4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року (а.с.9-11, т.4).

Втретє ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 25 липня 2023 року (а.с.21-27, т.4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року (а.с.34-36, т.4).

Вчетверте ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 18 серпня 2023 року (а.с.38-44, т. 4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф в сумі 805, 20 грн (а.с.48-53, т. 4).

Вп`яте ОСОБА_1 подав заяву про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року із аналогічними вимогами 15 вересня 2023 року (а.с.55-61, т. 4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року дії ОСОБА_1 щодо неодноразового подання заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року з тих самих підстав визнано зловживанням процесуальними правами, заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року залишено без розгляду та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф в сумі 1610,40 грн (а.с.66-68, т. 4).

Таким чином, заява від 22 лютого 2024 року про роз`яснення судового рішення подана ОСОБА_1 вже вшосте, є аналогічною попередньо поданим, які були розглянуті апеляційним судом.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 особисто систематично подає заяви про роз`яснення судового рішення, а саме постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками.

Неодноразове подання ідентичних заяв про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі заяв про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року є зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства.

А відтак, установивши, що дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі заяв про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року являються зловживанням заявником своїми процесуальними правами, заява ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, направлена ним засобами поштового зв`язку 22 лютого 2024 року, на думку апеляційного суду, підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

Окрім того, частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

У випадку повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 148 ЦПК України).

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць 3028 грн.

Апеляційний суд ураховує, що Київським апеляційним судом до ОСОБА_1 вже застосовувалися заходи процесуального примусу, а саме: ухвалою від 03 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф в сумі 805,20 грн (а.с.48-53, т. 4) та ухвалою від 18 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф в сумі 1610,40 грн (а.с. 66-68, т. 4).

За наведених обставин, та враховуючи що заявником вшосте подано аналогічну заяву про роз`яснення судового рішення, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі 6 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 18168 грн (3028 грн х 6).

На переконання суду штраф у такому розмірі повністю кореспондується з допущеними неодноразовими зловживаннями та має забезпечити спонукання учасника справи до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.

Згідно ч.5 ст.148 ЦПК України, ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст. 44, 143-144, 148, 261, 271 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ухвалив:

Дії ОСОБА_1 щодо неодноразового подання заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року з тих самих підстав - визнати зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у дохід державного бюджету штраф у сумі 18168 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн.

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана