Справа № 344/7492/15-ц
Провадження № 6/344/45/24
У Х В А Л А

13 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду з заявою, в якій просить відстрочити виконання рішення (постанови) Івано-Франківського апеляційного суду від 20.06.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року в розмірі 11 618, 83 дол. США, на один рік, починаючи з часу набрання ухвалою законної сили.

Заяву мотивує тим, що через суттєве погіршення матеріального становища, наявності на утриманні неповнолітньої дитини, батьків пенсіонерів один з яких є інвалідом, наявністю запровадженого військового стану і із урахуванням обставин, що стосуються ступеня вини у виникненні даного спору, не дозволяє йому виконати вищезазначене судове рішення негайно і одним платежем. Він, працює на посаді менеджера із посадовим окладом 7200 гривень/міс. За 11 місяців роботи було нараховано 79200 гривень заробітної плати і за мінусом сплати податків, всього отримано 63756 гривень 00 копійок. Його сім?я складається з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_2 , 1980 року народження (дружина), ОСОБА_3 , 2003 року народження (дитина), ОСОБА_4 ,2011 року народження (неповнолітня дитина). Він змушений проживати разом із батьками пенсіонерами, ОСОБА_5 , 1948 року народження (мати) і ОСОБА_6 , 1938 року народження, який є інвалідом 2 групи, надаючи їм сторонній догляд і допомогу. Отже, єдине джерело доходів ОСОБА_1 , при наявності на утриманні неповнолітньої дитини і при здійсненні догляду за батьками пенсіонерами, один із яких є інвалідом 2 групи, не дозволяє одночасно погасити усю суму заборгованості, і навіть при умові сплати наведеної вище суми доходів робить неможливим його існування, як людини, не говорячи вже про дітей, які на його утриманні і батьків пенсіонерів. ІІ. Надзвичайні події (запровадження в країні воєнного стану), призвели до унеможливлення ОСОБА_1 можливостей пошуку нових джерел доходів для погашення кредитно заворгованості.

12.03.2024 представник позивача подала до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що на підтвердження зазначених в заяві обставин заявником ненадано жодних доказів. З наданих доказів не можливо встановити, що заявник на даний час має тяжке матеріальне становище та не міститься посилання на те, що тягар утримання всієї родини забезпечується за власні кошти заявника. Крім того заявником не надано на підтвердження своїх доводів, будь яких документів, що свідчили б про його тяжке матеріальне становище, ним не надано банківських документів, що підтверджували б відсутність відкритих на його ім`я рахунків, не надано довідки про те, що він перебуває як безробітній у центрі зайнятості населення, тощо. Посилання ОСОБА_1 на те, що на його утриманні перебуває родина, також не підтверджено належним доказом та не надано відповідної довідки. Таким чином, надані заявником докази не свідчать про наявність підстав для розстрочки виконання рішення суду оскільки не підтверджують доводів заявника викладених у заяві про розстрочку виконання рішення суду. З огляду на вище наведене, представник позивача просить відмовити у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися повторно, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про відстрочення виконання рішення суду не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року в сумі 31 077, 51 доларів США, з яких: 29 378,74 доларів США заборгованість за кредитом; 50,38 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 29.05.2007 року по 24.10.2008 року; 11,48 доларів США штраф (фіксована частина) та 1 636,91 доларів США штраф (процентна складова), що за курсом 21,77 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.03.2015 року складає 676 557,39 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 20.06.2023 року стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄРДПОУ 14360570, місце знаходження: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором №IFU0GK00000356 від 29.05.2007 року в розмірі 11 618, 83 дол. США, яка складається: 8432,82 дол. США - заборгованість за кредитом за період з 15.03.2015 року по 20.06.2023 року, 1542,26 дол. США - заборгованість за відсотки за період з 20.06.2007 року по 16.03.2015 року, 1643,75 дол. США штраф.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Підставами для відстрочки виконання судових рішень у даній справі згідно поданої заяви боржника є скрутне матеріальне становище, а також наявності на утриманні неповнолітньої дитини, батьків пенсіонерів, та наявністю запровадження військового стану.

Судом встановлено, що згідно рішення суду заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ ПриватБанк становить 11 618,83 дол США.

Суд враховує, що заявник працевлаштований, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати.

Також, заявником не надано доказів, що з часу набрання законної сили рішенням суду він здійснював виплати на погашенння заборгованості перед стягувачем.

Щодо посилання заявника на введення в країні воєнного стану то суд зауважує.

Загальновідомим є факт, що з 2014 року відбувається військова агресія російської федерації по відношенню України.

Крім того, 24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На теперішній час дію воєнного стану продовжено.

Але при цьому суд зауважує, що на даний час безпосередньо на території Івано-Франківської області військові дії не здійснюється і всі приватні та державні установи працюють в штатному режимі з врахуванням безпекової ситуації в регіоні.

Тому суд вважає, що вказана обставина та наявність в нього на утриманні не повнолітньої дитини та батьків пенсіонерів, впливає на фінансове становище заявника, але не є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що заявником не доведено існування у нього виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення по справі, а складне матеріальне становище заявника не свідчить ні про винятковість, а ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для відстрочення виконання рішення суду у даній цивільній справі, а тому, заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду - відмовити.

Апеляційна скарга на на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Пастернак І.А.