Справа № 128/2938/17
Провадження № 22-ц/801/527/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 рокуСправа № 128/2938/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Медвецького С.К.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що з 14.08.2015 позивач ОСОБА_6 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0271, площею 0,1050 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Із його земельною ділянкою межують земельні ділянки, які належать відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ..

Зокрема, відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0347, площею 0,1219 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідачці ОСОБА_7 належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0346, площею 0,1102 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Як вважає позивач, відповідачі безпідставно та самовільно захопили частину його земельної ділянки. Також вказує, що елементи залізобетонного паркану ОСОБА_2 сильно похилилися в бік його огорожі та під час атмосферних опадів вся вода з його боку стікає на його земельну ділянку і паркан, що створює йому незручності та це шкідливо впливає на його власність. Також на самій межі їх земельних ділянок встановлена вигрібна яма, що є неприпустимим. На неодноразові звернення до відповідачів жодної реакції не було.

З огляду на викладене, просив суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 повернути йому самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення паркану відповідачів; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу залізобетонного паркану та його елементів.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.04.2019 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_6 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до відповідачки ОСОБА_7 у зв`язку із її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 : залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.01.2020 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 про залучення третьої особи ОСОБА_5 до участі у справі в якості співвідповідача як правонаступника відповідача ОСОБА_7 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.08.2021 задоволено клопотання позивача ОСОБА_6 про заміну позивача, замінено позивача ОСОБА_6 на належного позивача ОСОБА_4 .

Рішенням Вінницького районного й суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1050 га кадастровий номер: :03:001:0271 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0004 га, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , з боку належної ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0347, із розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 9,11 м, 8,24 м, 0,24 м, 1,59 м, 3,21 м, 7,68 м, 4,87 м, зазначену в Додатках № 6 та № 7 до Висновку судової земельної-технічної експертизи складеного 03.03.2021 експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» за № 566.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1050 га кадастровий номер: :03:001:0271 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0009 га, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 , з боку належної ОСОБА_5 земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0346, із розмірами по периметру від точки Б за годинниковою стрілкою: 13,93 м, 3,45 м, 0,96 м, 9,59 м, 7,59 м, 0,29 м, зазначену в Додатках № 6 та № 7 до Висновку висновку судової земельної-технічної експертизи складеного 03.03.2021 експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» за №566.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1050 га кадастровий номер: :03:001:0271 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу за рахунок ОСОБА_2 бетонного паркану та його елементів довжиною 12,74 м від точки 1 до точки 2, та шляхом демонтажу за рахунок ОСОБА_2 і ОСОБА_5 паркану із металевої сітки довжиною 21,98 м (3,21 м + 9,18 м + 9,59 м) від точки 2 до точки 3, зазначені в Додатках № 6 та № 7 до Висновку судової земельної-технічної експертизи складеного 03.03.2021 експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» за № 566.

Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 порівно на користь ОСОБА_4 відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати в частині позовних вимог, що стосуються ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0347 було набуто ОСОБА_2 у 2008 році.

Інший відповідач ОСОБА_7 , правонаступником якої є відповідач ОСОБА_5 , набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0346 після смерті свого батька ОСОБА_8 у 2015 році. Отже, першим власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0346 з 2008 року був ОСОБА_8 .

Скаржник вказує на те, що ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_5 не могли безпідставно та самовільно захопити земельну ділянку позивача, оскільки їх земельні ділянки на час набуття позивачем права власності на земельну ділянку, були сформовані та приватизовані. Межі земельних ділянок відповідачів на етапі їх формування при набутті права власності у 2008 році замірялися по межам існуючої огорожі, яка вже в 2007 році була внесена до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . У 2007 році ОСОБА_8 отримав акт прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку та господарських споруд індивідуального забудовника, що затверджено розпорядженням Вінницької РДА №1665 від 04.10.2007, де зазначені будівлі та огорожа. Тобто, огорожа навколо земельних ділянок відповідачів, по якій здійснювалися заміри на етапі оформлення права власності на земельні ділянки у 2008 році на ОСОБА_2 та ОСОБА_8 була зведена у проміжку часу з 2003 року по 2007 рік та у подальшому не зміщалася, що не може бути спростована позивачем.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що Висновок Експерта № 566 від 03.03.2021 року є суперечливим та таким, що не узгоджується з дійсністю, сформованим на припущеннях, без фактичної перевірки даних та з порушенням норм діючого законодавства з тих підстав, що фактично експертиза проводилась у період з 25.06.2020 року до 03.03.2021 року, при цьому, як вбачається із висновку, земельна ділянка кадастровий номер: :03:001:0271 перебуває у приватній власності ОСОБА_6 , однак, як вважає скаржник, на час проведення експертизи позивач ОСОБА_6 вже не був власником земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення суду в частині задоволення позовних вимог, що стосуються відповідача ОСОБА_5 ,апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42267192 від 14.08.2015 за первісним позивачем ОСОБА_6 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0271, площею 0,1050 га, цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265417910 від 12.07.2021 власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0271, площею 0,1050 га, цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки, є ОСОБА_4 .

З копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №192826 та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0347, площею 0,1219 га, цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 ..

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та копії спадкової справи № 200/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0346, площею 0, 1102 га, цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_3 , належала ОСОБА_7 ..

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

З копії спадкової справи № 316/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла її дочка ОСОБА_5 ..

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 195621025 від 08.01.2020 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0346, площею 0,1102 га, цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_5 .

Згідно з листом ДП «Поділлядержгеодезкартограія» № 28 від 09.05.2023, що наданий на виконання ухвали суду від 25.04.2023, в 2016 році ДП «Поділлядержгеодезкартограія» на замовлення ОСОБА_6 розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою внесення змін до метричних даних земельної ділянки в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0271, враховуючи фактичне користування земельною ділянкою.

ОСОБА_6 в 2015 році придбав вказану земельну ділянку у ОСОБА_9 , якому технічну документацію із землеустрою розробляло в 2008 році ППВП «Еководземпроект» та вносило дані до бази Державного земельного кадастру. Використовуючи дані, які були внесені до бази ДЗК ППВП «Еководземпроект» по земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0271 та наявну інформацію в базі даних ДЗК по земельним ділянкам з кадастровими номекрами :03:001:0347 та :03:001:0346 (по земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0349 інформація в базі дЗК відсутня) сформована схема розташування земельних ділянок, яка додається. Будь-які архівні схематичні (графічні) відомості щодо розміщення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0271 відносно земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0349 та :03:001:0347 на підприємстві відсутні, оскільки ДП «Поділлядержгеодезкартограія» не є розробником документації із землеустрою при присвоєнні кадастрових номерів по вказаним трьом земельним ділянкам. При отриманні інформації з бази даних ДЗК виявлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0271 перебуває в користуванні власників земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0347 та :03:001:0346. Також додає акт приймки-передачі межових знаків на зберігання від 23.12.2015, яким було погоджено межі з власниками суміжних земельних ділянок при виготовленні ДП «Поділлядержгеодезкартограія» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Парпуровецької сільської ради, АДРЕСА_1 , для внесення змін до метричних даних земельної ділянки.

З висновку експерта № 566 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 03.03.2021, що проведено ТОВ «Подільський центр судових експертиз», вбачається наступне:

-після проведення інструментальних обмірів земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , можливо зробити висновок, що площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_2 становить 2324,0 кв.м (0,2324га), що на 3,0 кв.м (2324-1102-1219) більше від площі земельних ділянок, які перебувають у їх приватній власності, а площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 становить 1090,0 кв.м (0,1090га), що на 40,0 кв.м (1090-1050) більше від площі замельної ділянки, яка перебуває у його приватній власності (додаток 1 до даного висновку);

-після співставлення меж земельної ділянки кад. №:03:001:0346 площею 0,1102 га, №:03:001:0347 площею 0,1219 га, за адресою АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі із земельною ділянкою, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_2 станом на час проведення дослідження можливо зробити висновок, що конфігурація, зовнішні розміри, місце розташування межі земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 , земельна ділянка б/н не відповідають правовстановлюючим документам на земельні ділянки кад. №:03:001:0346, №:03:001:0347, а саме середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі перевищує допустиме значення, яке визначається п. 3.10 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та їх закріплення межовими знаками», на додатку 3 лініями червоного кольору відображено невідповідність розташування земельної ділянки у метрах (див. додаток 3 до даного висновку);

-після співставлення меж земельної ділянки кад. №:03:001:0271 площею 0,150 га за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі із земельною ділянкою, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 станом на час проведення дослідження можливо зробити висновок, що конфігурація, зовнішні розміри, місце розташування межі земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , не відповідають правовстановлюючим документам на земельну ділянку кад. №:03:001:0271, а саме середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі перевищує допустиме значення, яке визначається п. 3.10 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та їх закріплення межовими знаками», на додатку 4 лініями червоного кольору відображено невідповідність розташування земельної ділянки у метрах (див. додаток 4 до даного висновку);

-за результатами проведених досліджень також встановлено, що:

1)частина земельної ділянки площею 0,0004 га (на додатку 6 зеленого кольору), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:001:0271, що належить ОСОБА_6 (з боку земельної ділянки кад. №:03:001:0347, що належить ОСОБА_2 ) перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , із розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 9,11м, 8,24м, 0,24м, 1,59м, 3,21м, 7,68м, 4,87м;

2)частина земельної ділянки площею 0,0009 га (на додатку 6 червоного кольору), яка входить до складу земельної ділянки кад. №:03:001:0271, що належить ОСОБА_6 (з боку земельної ділянки кад. №:03:001:0346, що належить ОСОБА_5 ) перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 , із розмірами по периметру від точки Б за годинниковою стрілкою: 13,93м, 3,45м, 0,96м, 9,59м, 7,59м, 0,29м.

-покриття навісу, який перебуває у користуванні ОСОБА_2 це металевий профіль, на покрівлі навісу влаштовані інженерно-технічні заходи (металеві жолоби), які запобігають стіканню атмосферних опадів на земельні ділянки;

-в програмному забезпеченні для цифрової картографії та землеустрою Digitals/Delta XE Version 5.0 Professional, в системі координат 1963 року було встановлено межі та місце розташування земельної ділянки кад. № :03:001:0346 площею 0,1102 га, кад. №:03:001:0347 площею 0,1219 га, кад. №:03:001:0271 площею 0,1050 га, відповідно до інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі із фактичними парканами, якими огорожені земельні ділянки ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та встановлено, що бетонний паркан, паркан із металевої сітки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розташований у межах земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0271 площею 0,1050 га, яка належить ОСОБА_6 , а саме від точки 1 до точки 2 бетонний паркан довжиною 12,74м, від точки 2 до точки 3 паркан із металевої сітки довжиною 21,98м, місце розташування вищезазначених парканів відображено на додатку 6 та 7 до даного висновку;

-також за результатами проведених досліджень встановлено, що 0,12м основи резервуару для води знаходиться на земельні ділянці кадастровий номер :03:001:0271 площею 0,1050 га, яка належить ОСОБА_6 (див. додаток 6 до даного висновку); навіс та елементи покрівлі знаходяться в межах земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0347 площею 0,1219 га, яка належить ОСОБА_2 ;

-на секціях бетонного паркану, який встановлено ОСОБА_2 спостерігаються вертикальні та горизонтальні тріщини по усій площині, також спостерігаються заходи для підтримання паркану у вертикальному положення;

-з урахуванням того, що бетонний паркан ОСОБА_2 та металевий паркан у цегляних стовпах на бетонному фундаменті ОСОБА_6 розташовані один біля одного, у разі можливого настання граничного стану (руйнування), при якому будівельні конструкції перестануть задовольняти заданим експлуатаційним вимогам бетонного паркану ОСОБА_2 , можливе руйнування металевого паркану у цегляних стовпах на бетонному фундаменті ОСОБА_10 .

До даного висновку експерта долучено Додатки із графічним зображенням обставин, що викладені у висновку та на які є посилання у висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами було порушено права позивача, як власника земельної ділянки, на володіння, користування та розпорядження власною земельною ділянкою, оскільки, як підтверджено висновком експерта № 566 від 03.03.2021, саме відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки позивача та встановили на ній власні паркани.

Разом із тим, суд не взяв до уваги заперечення представника відповідачів адвоката Міщенка А.Г., що викладені у письмовій формі, з огляду на те, що в разі, якщо відповідачі вважають, що позивачем порушено їх права, вони не позбавлені права на звернення до суду із відповідним позовом.

Також, суд вказав, що відповідачі не були позбавлені права заявити клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи, або надати суду висновок експерта за власним замовленням, згідно ст. 106 ЦПК України, в разі незгоди із вже наданим суду висновком експерта. Окрім того, відповідачі також не позбавлені були права поставити перед експертом і власні питання, проте, цього не зробили.

Суд зауважив, що всі доводи представника відповідачів щодо наданого суду висновку експерта зводяться лише до незгоди із результатами експертизи, будь-яких ґрунтовних заперечень щодо результатів цього висновку не надано.

При цьому, суд не вбачав підстав для відхилення наданого висновку експерта, вважав його обґрунтованим, таким що відповідає вимогам Закону, а також містить відповіді на поставлені перед експертом питання.

Суд також не взяв до уваги доводи представника відповідачів про те, що відповідачі не можуть нести відповідальність за даним позовом, оскільки спірний паркан було побудовано попереднім власником, адже відповідно до правових позицій Верховного Суду та норм матеріального права саме дійсні (теперішні) власники сусідніх земельних ділянок є належними відповідачами щодо спору про усунення позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення його права володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник здійснює право власності шляхом володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, вимоги про знесення самочинного будівництва приватні особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Відповідно до частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Заявивши позов про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, позивач обґрунтував його тим, що відповідачі безпідставно та самовільно захопили частину його земельної ділянки.

Відповідно частини 3 до статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (пункт 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності) (пункт 8).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення статті 81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Апеляційний суд звертає увагу, що саме на позивача покладено обов`язок довести факт порушення його прав, яке, за його твердженням, полягає у позбавленні його частини земельної ділянки діями відповідачів щодо розміщення на ній нерухомого майна.

Так, в матеріалах справи міститься висновок експерта № 566 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 03.03.2021, що проведено ТОВ «Подільський центр судових експертиз», відповідно до якого відповідачі самовільно зайняли частину земельної діялнки, яка належить позивачу.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо суперечливості висновку експерта № 566 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 03.03.2021, оскільки заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач оспорює лише допустимість висновку експерта, при цьому, результати експертизи відповідач ніяким чином не спростував.

До того ж, у випадку незгоди з результатами експертизи, відповідач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про проведення у справі повторної експертизи за наявності для того підстав або надати суду висновок експерта за власним замовленням, проте такого не зробив.

Відповідно до частин першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до роз`яснення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2017 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є спосіб, який здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, що існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав ч. 3 ст. 153 ЗК України.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях у відповідності ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також, враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст. 76 ЦПК України.

За встановлених обставин цієї справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачами було порушено права позивача, як власника земельної ділянки, на володіння, користування та розпорядження власною земельною ділянкою, оскільки, як підтверджено висновком експерта № 566 від 03.03.2021, саме відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки позивача та встановили на ній власні паркани.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги дублюють позов, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, а лише відображають позицію скаржника у цій справі.

За таких умов, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 рокубез змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.К. Медвецький