Провадження № 22-ц/812/250/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2024 року м. Миколаїв

справа № 490/6792/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Локтіонової О.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником адвокатом Вдовиченко Іриною Сергіївною, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 11 грудня 2023 року під головуванням судді Черенкової Н.П., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позивач зазначав, що судовим наказом Центрального районного суду м.Миколаєва від 16 квітня 2020 року у справі №490/1499/20 з нього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 березня 2020 року і до повноліття дитини. 04 лютого 2020 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася двійня: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З 11 лютого 2023 року позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач вказував, шо його дружина не працює, так як здійснює догляд за дітьми до трьох років, а дитина дружини від першого шлюбу також знаходиться на його утриманні, і це впливає на можливість сплати ним аліментів у зазначеному в судовому наказі розмірі.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року на утримання сина, ОСОБА_3 , в розмірі до 1/6 від усіх видів його заробітку(доходу).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову. Зазначала, що розмір аліментів, які стягнуті судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/1499/20 від 16 квітня 2020 року з відповідача, відповідає вимогам законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що у позивача змінився сімейний стан з народженням двох дітей, без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу сина ОСОБА_3 та суперечитиме його інтересам. Так позивачем не надано жодної інформації щодо його доходу на час постановлення судового наказу та на сьогоднішній день, а посилання щодо перебування на його утриманні дружини ОСОБА_4 жодними доказами не підтверджено, окрім того 12 жовтня 2023 року їх спільні діти досягнуть трирічного віку, а тому посилання не неможливість його дружини працювати є безпідставними.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за судовим наказом по справі №490/1499/20 від 16 квітня 2020 року. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Вдовиченко І.С. просила скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт не погоджується з висновком суду про доведеність позивачем його вимог. Так суд першої інстанції не врахував, що розмір аліментів стягнутих на підставі судового наказу по справі № 490/1499/20 від 16 квітня 2020 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що у позивача змінився сімейний стан з народженням двох дітей, без доведення погіршення його майнового стану, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу сина ОСОБА_3 та суперечитиме його інтересам. Так, позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Судом першої інстанції не було встановлено доходу позивача, що свідчить про хибні висновки щодо зміни його майнового стану. При цьому висновки суду, про те, що позивач здійснює утримання дітей від другого шлюбу не знаходять підтвердження серед наданих доказів, а такі висновки є фактичним припущенням. Крім того, позивач звернувся з позовом про зменшення аліментів в липні 2023 року, при цьому доньки від другого шлюбу народились у жовтні 2020 року, тобто фактично позивач звернувся до суду тоді коли почав отримувати більший дохід перебуваючи на службі в ЗСУ. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції , розглядаючи справу у позовному провадженні, безпідставно застосував граничний розмір аліментів, що передбачений закон при стягненні аліментів у наказному провадженні. Звертає увагу і на порушення судом норм процесуального права, так суд першої інстанції не вирішив по суті заяву позивача про звільнення його від сплати судового збору та в подальшому під час ухвалення оскаржуваного рішення не вирішив питання стягнення судового збору з позивача, хоча останній, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року не звільнений від сплати судового збору, оскільки даний спір не стосується захисту його прав, як учасника бойових дій.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо недоведення ним погіршення майнового стану є хибними, оскільки у позовній заяві ним зазначено, що його дружина доглядає за дітьми до досягнення ними трьох років, що унеможливлює здійснення нею трудової діяльності, а тому у неї відсутні доходи для забезпечення потреб не тільки дітей, а й самої себе. Крім того, на його вихованні перебуває донька його дружини ОСОБА_7 , яка є неповнолітньою. Таким чином, він є батьком в багатодітній сім`ї, що підтверджується посвідченням адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради БС № 221646. Окрім того, в рішенні Центрального районного суду м. Миколаєва доцільно враховано, що він є військовослужбовцем та постійне перебування поза місцем проживання, ускладнює його безпосередню участь у здійсненні сімейного побуту, вихованні малолітніх дітей, що викликає збільшення фінансових витрат, які компенсують відсутність одного з батьків під час здійснення побуту та виховання дітей, їх догляду. Також він здійснює витрати військового характеру: купівлю засобів особистого захисту, військового одягу, засобів зв`язку, засобів технічного обслуговування автотранспорту та багато іншого, що зменшує дохід, проте не може виключити їх зі своїх витрат задля виконання бойових завдань та збереження власного життя та здоров`я. Помилковим вважає і доводи апеляційної скарги, щодо того, що він не звільнений від сплати судового збору, оскільки виходячи з норм закону та практики Верховного Суду, обмежень стосовно звільнення від сплати судового збору учасникам бойових дій немає, дане право є абсолютним та належить до всіх категорій справ, так як не містить вичерпного переліку.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони та їх представники не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. За такого відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року у справі №490/1499/20 з нього стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 березня 2020 року і до повноліття дитини.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем доведена зміна його сімейного стану після видачі 16 квітня 2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва судового наказу, оскільки 21 жовтня 2020 року від укладеного позивачем із ОСОБА_4 шлюбу у них народилось двоє доньок.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі врахував вищезазначені положення закону, дав належну правову оцінку доказам і обґрунтовано вважав, що маються передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, які сплачує позивач на утримання сина ОСОБА_3 .

За таких обставин, враховуючи передбачені п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що розмір аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 підлягає зменшенню до 1/6 частки всіх видів доходів позивача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги, що позивачем не доведено погіршення його майнового стану, а зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, про що зазначено Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20 - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції була врахована зміна майнового стану позивача у зв`язку із знаходженням на його утриманні двох малолітніх доньок від нового шлюбу та непрацюючої дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дітьми, що підтверджується копією наказу про вибуття ОСОБА_4 у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 грудня 2020 року по 21 жовтня 2023 року (а.с. 13).

Крім того, колегія суддів враховує, що на підтвердження викладених у відзиві на апеляційну скаргу заперечень щодо доводів скарги позивачем було надано копію наказу про продовження ОСОБА_4 відпустки по догляду за дітьми з 21 жовтня 2023 року до 21 жовтня 2024 року (а.с. 80 зв.).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такі обставини впливають на майновий стан відповідача та його матеріальну спроможність сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі, що був визначений судовим наказом від 16 квітня 2020 року, та впливає на розмір утримання його малолітніх дітей від другого шлюбу.

Також колегія суддів приймає до уваги, що визначений оскаржуваним рішенням розмір аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 - 1/6 частина всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - не суперечить вимогам сімейного законодавства та буде справедливим балансом між захистом прав малолітніх дітей.

Отже, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України рішення суду в частині зміни розміру аліментів, які стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за судовим наказом по справі № 490/1499/20 від 16 квітня 2020 року, до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає залишенню без змін.

Разом із тим, колегія суддів вважає обґрунтованими посилання апеляційної скарги на помилковість висновків суду першої інстанції при визначенні розміру аліментів в частині його обмеження десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку, оскільки така вимога щодо граничного розміру аліментів передбачена частиною п`ятою статті 183 СК України та пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України при розгляді справи у наказному, а не у позовному провадженні.

Отже, відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визначення розміру аліментів підлягає зміні.

Також колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що з огляду на предмет спору у справі, що переглядається, позивач як військовослужбовець Збройних Сил України не звільнений за законом від сплати судового збору.

Так, згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 зроблений правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Серед них немає пільг щодо звільнення від сплати судового збору у справах із вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є зменшення розміру аліментів, відсутні підстави вважати, що справа, пов`язана із порушенням прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

Також не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору і пункт 12 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", так як він застосовується до військовослужбовців у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

При подачі позову ОСОБА_1 судовий збір не було сплачено, а процесуальний документ про звільнення позивача від судового збору чи про його відстрочення в матеріалах справи відсутній. Проте таке порушення судом норм процесуального права відповідно до ч. 2 ст.376 ЦПК України не є підставою для скасування рішення, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Разом із тим, оскільки судом першої інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1 073 грн 60 коп.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для відшкодування сплаченого відповідачкою судового збору за апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником адвокатом Вдовиченко Іриною Сергіївною - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року в частині визначення розміру аліментів змінити, виключивши обмеження розміру щомісячних аліментів десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1 073 грн 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя В.В. Коломієць

Судді О.В. Локтіонова

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2024 року.