Справа № 199/6504/24
(2/199/3024/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

30.12.2024

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Кузема О.Г.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Наталія Юріївна, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 мати позивача, після смерті якої позивач звернувся до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом; за результатами розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. 25.04.2024 р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно, не зважаючи на те, що у зв`язку із зміною в законодавстві переліку об`єктів нерухомого майна, яке підлягає державній реєстрації, зокрема невключення до цього переліку найменування об`єкту нерухомості «домоволодіння», а також відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця ( ОСОБА_2 ) на спадкове майно, оскільки вона прийняла спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не оформила своїх спадкових прав, у позивача наявні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, яке може бути вирішено в судовому порядку.

Представник позивача в оремо поданій суду заяві просив суд повністю задовольнити позов.

Представник відповідача в окремо поданій суду заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності, просив ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Аналогічна заява надійшла до суду від третьої особи.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2024 р. відкрито провадження у справі;

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2024 р. витребувані докази.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 мати позивача, що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Позивач є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 на підставі заповіту, від 03.08.2021 р., посвідченого державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю.

Позивач звернувся до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

За результатом розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. 25.04.2024 р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно після смерті матері, оскільки надані документи не дають можливості визначити склад спадкового майна (а.с. 11 звор. -12).

Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус послалася на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 24 листопада 1987 року Яворською Л.А., державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №2-4917, «Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з: двух третіх частини домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 /, на земельній ділянці розташоване домоволодіння, що складається в цілому з: жилого саманого, обкладеного шлаком, будинку А-1, жил. пл. 20.8 м2, жилого саман., обклад. шлак., будинку Б-1 жил. пл. 11, 8 м2, сараїв дерев?яномаз., дощ., В,3, сарая шлак. Г, вбирален дощатих Л, М, погріба цегл. О, огородження №1-3, 7-9, водоколонок №4, 5, мощенія І», а згідно частини 1 статті 379 Цивільного кодексу України «Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них», відповідно до вищевказаного переліку відсутній тип об`єкту - домоволодіння та згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» «У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири. житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі», до переліку об`єктів нерухомого майна, яке підлягає державній реєстрації - домоволодіння не входить.

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 13).

ОСОБА_3 за життя на підставі свідоцтва про право на спадщину (яке видано державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Яворської Л.А. 24.11.987 р.) набув право власності після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ) за заповітом ОСОБА_4 на 2/3 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці розташовано домоволодіння, що складається в цілому з: жилого саманого, обкладеного шлаком, будинку А-1, жил. пл. 20.8 м2, жилого саман., обклад. шлак., будинку Б-1 жил. пл. 11, 8 м2, сараїв дерев?яномаз., дощ., В,3, сарая шлак. Г, вбирален дощатих Л, М, погріба цегл. О, огородження №1-3, 7-9, водоколонок №4, 5, мощенія І»; 2/3 частин зазначеного домоволодіння належали померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Дніпропетровським міським відділом комунального господарства 07.02.1959 р., зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро 2802.1959 р. за №94-4 (а.с. 14).

На підставі відповіді з КП «ДМБТІ» від 02.08.2023 р. (а.с. 14) судом встановлено, що станом на 31.12.2012 р. в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться наступні відомості про право власності:

ОСОБА_3 2/3 ч. (частка не перереєстрована) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.11.1987 р., виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-4917, зареєстроване в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №94зха реєстровим номером №4.

Рішенням виконкому АНД районної ради від 04.12.1987 р. №766 затверджено розподіл домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на два самостійних з присвоєнням поштової адреси АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (а.с. 14 звор. та 15).

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , подав заяву про прийняття спадщини до нотаріально контори 28.02.2018 р.

ОСОБА_2 є спадкоємцем батька на підставі заповіту від 07.02.1989 р., посвідченого державним нотаріусом четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори 07.02.1989 р.; свідоцтво про право на спадщину після смерті батька нею не було отримано.

Вулиці Карпова у місті Дніпрі перейменована у вулицю Сагайдак.

В технічному паспорті від 20.02.2024, реєстраційний номер TI01:8246-2516-8161-3425, в примітках сертифікованим інженером вказано, що під час обстеження житлового будинку було встановлено, що веранду літ. а1-1, сарай літ. В, гараж літ. Е було побудовано до 5 серпня 1992 р., що відповідно до положень Закону України від 17.02.2011р. за № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» та Наказу від 24.06.2011р. за № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», виданого Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, не є самочинним та не потребує додаткових актів введення у експлуатацію.

Правовідносини між учасниками справи виникли з захисту прав позивача на спадкове майно.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Отже, свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України "Про нотаріат", покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

У свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.

Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань.

Виходячи з вищенаведеного, вочевидь порушення прав позивача, які підлягають поновленню у спосіб, обраний позивачем при зверненні до суду: такий спосіб є ефективним.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ч.ч. 2, 3, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 9, 10, 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 76 80, 89, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, ч. 4 ст. 268, ст. 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Наталія Юріївна, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 2/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з: А-1 - житловий будинок загальною площею 43,0 кв.м., житлова площа 20,8 кв.м, Б - сарай, В - сарай., Г - вбиральня, Д - сарай (тимчас.), В - гараж, №1-5, І споруди.

Дата складення повного судового рішення 09.01.2025 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї