ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/585/23

Провадження № 22-ц/4820/305/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року (суддя Матвєєва Н. В., повне судове рішення складено 16.11.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та зобов`язання вчинення дій.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що з 14.06.2019 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Від спільного проживання мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.04.2022 шлюб розірвано. 23.01.2022 відповідачка забрала дитину і виїхала з їхнього спільного постійного місця проживання у АДРЕСА_1 у невідомому напрямку, у зв`язку із чим він звернувся до поліції. З того часу ОСОБА_4 забороняє бачитися та спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні. Бачив сина двічі 12.02.2022 і 19.02.2022 не більше 2 годин та під контролем відповідачки. Його звернення до органу опіки та піклування Хмельницької міської ради щодо встановлення порядку участі батька у вихованні сина не вирішено, оскільки невідомо місце знаходження матері і дитини.

Після початку активних бойових дій в Україні вони поїхали разом у Прикарпаття, де перебували близько 7 днів. Після повернення у місто Хмельницький відповідачка з дитиною зникла в невідомому напрямку. 08.03.2022 ОСОБА_4 повідомила, що вони разом із сином будуть проживати за місцем її реєстрації у м. Славута, а ввечері 09.03.2022 повідомила про перебування у Республіці Польща. З того часу він сина не бачить, лише спілкується по телефону.

Вважає, що відповідачка, скориставшись військовим станом, шляхом обману вивезла сина за кордон без його відома та згоди, відмовляється повертатися в Україну або привезти сина хоча б на декілька днів в Україну у безпечне місце. Він, як батько має право на безперешкодне спілкування та виховання свого сина, проте не має можливості брати участь у його вихованні, спілкуванні з дитиною. Домовленості щодо способів участі у вихованні сина не досягли.

У березні ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої просив визначити порядок його спілкування із сином ОСОБА_6 :

- через відео- або телефонний зв`язок без обмеження у часі та тривалості на спілкування (незалежно від країни перебування ОСОБА_6 ) за участі ОСОБА_4 до досягнення віку, коли ОСОБА_6 самостійно зможе користуватися засобами відео- та телефонного зв`язку;

- шляхом призначення систематичних побачень із сином ОСОБА_6 у будь-якій країні, окрім України без обмеження місця та часу проведення зустрічі та без участі матері, у тому числі за повідомленим ОСОБА_4 місцем перебування ОСОБА_6 з дотриманням режиму дня, харчування без присутності матері, з можливістю ночівлі дитини за місцем тимчасового проживання батька без присутності матері, з врахуванням стану здоров`я дитини та її бажання; зустрічатися із сином в його день народження; зустрічатися на всі державні і святкові дні, які визначені законодавством України та країни перебування дитини, за межами місця проживання матері, без її присутності, спільного відпочинку батька із сином строком не менше одного місяця протягом року незалежно від країни перебування дитини чи у відповідних закладах оздоровлення та відпочинку країни перебування дитини або за її межами, без участі матері дитини; безперешкодній можливості разом із сином подорожувати країнами світу без участі матері, необмеженого щоденного спілкування із сином засобами телефонного, відео, поштового, електронного та інших засобів зв`язку; можливість у дні побачень забирати дитину з місця його проживання, садочку чи школи, відвідувати з ним культурно-розважальні заклади; відвідувати сина під час його перебування у навчальних закладах, супроводжувати його в дитячих святах, змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних та інших заходів, в закладах охорони здоров`я, оздоровлення та відпочинку дитини на території будь-якої країни, отримувати від відповідачки та /або лікарів, лікувальних закладів усної та документально підтвердженої інформації про стан здоров`я дитини, проведення та необхідні медичні огляди, вакцинацію, а також про лікувальний заклад та лікарів, які проводять огляд та/або лікування його сина; відвідувати сина, під час хвороби за місцем його перебування без обмеження у часі; мати можливість обирати спортивні та розважальні гуртки для сина;

під час перебування ОСОБА_6 в Україні шляхом призначення систематичних побачень в Україні кожної першої та третьої суботи місяця, кожної другої та четвертої неділі місяця без обмеження місця та часу проведення зустрічі та без участі матері, у тому числі за повідомленим ОСОБА_4 місцем перебування ОСОБА_6 , з дотриманням режиму дня, харчування, з можливістю відвідувати бабу, діда та інших членів родини; з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання чи реєстрації батька без присутності матері з врахуванням стану здоров`я дитини та за її бажанням; зустрічатися із сином в його день народження; зустрічатися на всі державні і святкові дні, за межами місця проживання матері, без її присутності, спільного відпочинку батька із сином без присутності матері, не менше одного місяця протягом року за місцем проживання батька чи у відповідних закладах оздоровлення та відпочинку на території України та за її межами, без участі матері дитини; можливість у день побачення забирати дитину з місця його проживання, садочку чи школи, відвідувати з ним культурно-розважальні заклади; необмеженого щоденного спілкування із сином засобами телефонного, відео, поштового, електронного та інших засобів зв`язку; відвідувати сина під час перебування сина у навчальних закладах, супроводжувати його в дитячих святах, змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних та інших заходах, в закладах охорони здоров`я, оздоровлення та відпочинку дитини на території України та за кордоном, отримувати від відповідачки та /або лікарів, лікувальних закладів усну та документально підтверджену інформацію про стан здоров`я дитини, проведення та необхідні медичні огляди, вакцинацію, а також про лікувальний заклад та лікарів, які проводять огляд та/або лікування його сина; відвідувати сина, під час хвороби за місцем його перебування без обмеження у часі; мати можливість обирати спортивні та розважальні гуртки для сина; зобов`язати ОСОБА_4 надавати ОСОБА_1 точну актуальну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, стану її здоров`я та побуту, а у разі настання таких змін, повідомляти про це особисто ОСОБА_1 не пізніше наступного дня з моменту настання таких обставин.

Також позивач просив зобов`язати ОСОБА_4 надавати йому точну актуальну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, стану її здоров`я та побуту, а у разі настання таких змін, повідомляти про це особисто не пізніше наступного дня з моменту настання таких обставин та зобов`язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у вихованні ним малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до встановленого порядку та способу участі згідно з рішенням суду.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року позов задоволено частково. Визначено такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 на період дії в Україні воєнного стану та/або до повернення дитини на територію України:

- за допомогою відео- або телефонного зв`язку щоденно з 18.00 год до 21.00 год протягом 1 год за участі ОСОБА_4 з урахуванням режиму дня дитини та стану його здоров`я.

Зобов`язано ОСОБА_4 надавати ОСОБА_1 інформацію щодо адреси місця проживання, перебування сина ОСОБА_6 , стану його здоров`я, повідомивши його про це на наступний день з дня настання таких обставин.

Після повернення ОСОБА_4 з дитиною на територію України, визначено ОСОБА_1 графік спілкування та виховання дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожної першої і третьої суботи місяця та кожної другої і четвертої неділі місяця з 12.00 год до 18.00 год з участю матері до досягнення дитиною 6 річного віку, з дотриманням режиму дня дитини, харчування, стану здоров`я дитини, з попереднім повідомленням матері за день до зустрічі;

- у день народження сина ОСОБА_6 , в святкові дні за адресою його проживання або в місцях сприятливих для відпочинку та розвитку дітей за участю матері та з попереднім її повідомленням до досягнення дитиною шесстирічного віку;

- щороку спільний відпочинок з дитиною протягом одного місяця для оздоровлення дитини з погодженням періоду та місця відпочинку з матір`ю дитини та за участі матері дитини ОСОБА_4 до досягнення дитиною шестирічного віку.

З дня досягнення ОСОБА_6 шестирічного віку побачення відбуватимуться без присутності матері, участь матері за потреби та за бажанням дитини.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження вчинення нею перешкод у спілкуванні з сином. ОСОБА_1 не звертався до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку його участі у вихованні сина. Крім того, позивач не заперечує факт систематичного спілкування з дитиною в телефонному режимі, в тому числі і через відеозв`язок. Вважає, що ОСОБА_1 передчасно та безпідставно звернувся до суду з позовом, не вчинивши жодних дій щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Виїзд за межі України пов`язаний з бойовими діями та необхідністю убезпечити життя дитини. Єдиним обмеженням у спілкуванні позивача із сином є заборона перетину державного кордону України. Встановлюючи спільний відпочинок протягом одного місяця без участі матері після досягнення дитиною шестирічного віку, суд не врахував інтереси дитини та особливості дитячої психіки у малолітньому віці. Такий відпочинок може бути визначений строком на 10 днів та лише після досягнення дитиною 10 років. Крім того, визначаючи спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, суд не може зобов`язувати відповідача вчиняти дії, не передбачені статтею 159 СК України, такі як інформувати позивача щодо питань, які його цікавлять.

ОСОБА_1 у відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення з огляду на безпідставність її доводів. Неможливість повноцінно брати участь у вихованні дитини є порушенням гарантованого законом права батька на рівне з матір`ю право на спілкування та участь у вихованні дитини.

Рішення суду в частині відмови в позові не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

У засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_1 і його представник апеляційну скаргу не визнали.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 24 грудня 2020 року (а.с. 9, т. 1).

Сторони проживають окремо, шлюб між ними розірвано.

Дитина проживає з матір`ю і з березня 2022 року вони перебувають за межами України у Республіці Польща.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.02.2022 подану в інтересах ОСОБА_1 скаргу на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР задоволено. Зобов`язано внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно із заявою ОСОБА_1 від 25.01.2022, яка була зареєстрована у Хмельницькому РУП ГУНП в Хмельницькій області (а.с. 10-11, т. 1).

У заяві від 03.02.2022 ОСОБА_1 повідомив про те, що 23.01.2022 ОСОБА_4 забрала їх спільну дитину і місце його перебування не повідомила. Понад 10 днів ОСОБА_4 переховує їх сина ОСОБА_5 , на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 12, т. 1).

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу дію від 08.03.2022 установлено, що ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу зникнення ОСОБА_4 разом з дитиною, яка 08.03.2023 о 09.30 год вийшла з квартири АДРЕСА_2 , місце перебування її та дитини невідоме (а.с. 13, т. 1).

Служба у справах дітей Хмельницької міської ради 21.02.2022 відмовила ОСОБА_1 у визначенні участі у вихованні сина, оскільки дитина разом з матір`ю перебуває за межами Хмельницької міської територіальної громади, та рекомендувала звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання (перебування) дитини (а.с. 16, т. 1).

Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.06.2022 на виконання судового наказу № 686/2814/22 від 31.05.2022, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 звернуто стягнення на доходи боржника в ТОВ «СТЛ+М» (а.с. 17, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як батько має право та обов`язок брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з ним.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У пункті 3 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини 1 і 2 статті 15 Закону № 2402-III).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

На підставі статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1-3 статті 157 СК України).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не можуть досягнути згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином.

ОСОБА_1 , який проживає окремо від сина, бажає брати участь у його вихованні. Із запропонованим ним порядком участі у вихованні та спілкуванні з сином відповідачка не погоджується.

Матеріали справи не містять доказів, які б унеможливлювали участь батька у вихованні та спілкуванні з сином.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради від 07.08.2023 № 04-31/653 орган опіки та піклування не заперечує проти участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважає доцільним попередити батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про взаємну відповідальність за збереження психічного та фізичного розвитку дитини (а.с. 174-175, т. 1).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 09.05.2023 за місцем реєстрації ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та її син ОСОБА_6 за вказаною адресою не проживають, з березня 2023 року виїхали до Республіки Польща (а.с. 177, т. 1).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставності та передчасного звернення до суду з позовом.

Зі змісту наданих скриншотів з мобільного додатку VIBER слідує, що за період з листопада 2022 року до середини квітня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відбувалося спілкування шляхом телефонного зв`язку, обміну повідомленнями, фотографіями, відеофайлами, а також відеозв`язку, в тому числі і за участю дитини, проте спілкування було короткочасним, тривалість однієї розмови та відеозв`язку орієнтовно становила декілька хвилин. Крім того, часто з`єднання відбувалося не відразу, йому передували пропущені виклики.

Зі скриншотів з мобільного додатку VIBER за період з серпня 2022 до середини квітня 2023 року вбачається, що ОСОБА_4 не завжди погоджувалася на час спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_6 , з переписки між сторонами вбачається наявність неприязних відносин між ними, суперечки з приводу спілкування з сином та з приводу його виховання.

Тому колегія суддів вважає позов доведеним.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості зобов`язувати її вчиняти дії, не передбачені статтею 159 СК України, такі як інформування позивача з питань, пов`язаних із життям дитини, також не заслуговують на увагу з огляду на те, що інформація щодо адреси місця проживання, перебування сина ОСОБА_6 , стану його здоров`я є складовою контакту з дитиною в розумінні статті 1 Закону України «Про охорону дитинства».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог про зобов`язання відповідачки надавати таку інформацію позивачу.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при встановленні спільного відпочинку батька із сином протягом одного місяця без участі матері після досягнення дитиною шестирічного віку не враховано інтереси дитини та особливості дитячої психіки у малолітньому віці, оскільки відповідачка не надала доказів негативного впливу такого відпочинку на стан здоров`я, психіку дитини.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зазначених обставин справи, засад рівності прав та обов`язків матері і батька щодо дитини, суд обґрунтовано визнав за необхідне встановити способи і час спілкування позивача із сином.

Суд визначив час і способи спілкування батька із сином з урахуванням режиму дня дитини, харчування, стану здоров`я дитини, з участю матері до досягнення дитиною шестирічного віку та з дня досягнення ОСОБА_6 шестирічного віку без присутності матері, але за потреби та за бажанням дитини з участю матері.

Такий спосіб участі батька у вихованні дитини і спілкуванні з нею відповідатиме забезпеченню реалізації права ОСОБА_1 на виховання сина, можливості безперешкодного спілкування батька з дитиною та отримання малолітнім ОСОБА_6 достатньої кількості виховних заходів від кожного із батьків, що відповідає його найкращим інтересам.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновки не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта