УХВАЛА

11 січня 2024 року

м. Київ

справа № 757/51699/19-ц

провадження № 61-17274 ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

До Верховного Суду 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України та докази, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У січні 2024 року на виконання вимог ухвали від 14 грудня 2023 року заявник направив до суду докази, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та уточнену редакцію касаційної скарги.

В уточненій її редакції заявник як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також зазначив, що у рішеннях судів попередніх інстанцій відсутній висновок Верховного Суду у цих правовідносинах.

Верховний Суд констатує, що наведені заявником доводи не є належними підставами касаційного оскарження, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі має зазначатися конкретна норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Заявнику посилаючись на цю підставу необхідно було деталізувати щодо якої саме конкретної норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, тому посилання на відсутність у рішеннях судів попередніх інстанцій висновку Верховного Суду у цих правовідносинах не можна визнати належним.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не дає підстав для вирішення питання про відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Узагальнене посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений судом строк, станом на 11 січня 2024 року недоліки касаційної скарги не усунуто у повному обсязі, зокрема заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без обгрунтування підстави касаційного оскарження, наявність якої є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у цій справі вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь