Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2669/20 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №286/2669/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. в м.Овруч,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість станом на 15 червня 2020 року за кредитним договором про надання банківських послуг від 15 листопада 2007 року №б/н в сумі 27 571,42 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 19 482,07 грн; заборгованість за простроченими процентами - 8 089,35 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала заяву від 15 листопада 2007 року №б/н. При підписанні підтвердила свою згоду на те, що заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач 12 січня 2008 року також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Банком був відкритий картковий рахунок та встановлений кредитний ліміт 700 грн, який у подальшому збільшився до 10 200 грн, що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що до суду надана підписана відповідачем копія заяви від 12 січня 2008 року, за умовами якої ОСОБА_1 погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг разом із Тарифами банку складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Крім того, відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій сторони визначили тип кредитної лінії, базову процентну ставку за користування кредитом 3% у місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням. Також відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, в якому особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі, щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою та процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач активувала картку та користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. У виписці про рух коштів чітко прослідковується, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомати та здійснювала розрахунки через термінали магазинів, але використані кредитні кошти банку не повернула. Виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів. Отже, відповідач при укладенні кредитного договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі, щодо сплати процентів, пені та штрафів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів у повному обсязі, заявлений розмір яких підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 12 січня 2008 року підписала заяву та погодилася, що вона разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 700 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 . Погоджена базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.19).

Також у матеріалах справи є довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 12 січня 2008 року, де зазначена базова ставка 3% у місяць, яка містить підпис, але відсутня ідентифікація цієї довідки із відповідачем (а.с.20). За змістом же частини шостої ст.81 ЦПК України доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Хоча ОСОБА_1 17 грудня 2019 року підписала паспорт споживчого кредиту (а.с.21-24), але у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на дату договору. Так, у позовній заяві йдеться про заяву від 15 листопада 2007 року, але до позовної заяви додана ксерокопія заяви від 12 січня 2008 року.

У заяві від 12 січня 2008 року зазначено про те, що клієнт згодна із тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг надано їй у письмовому вигляді.

Проте, надана позивачем ксерокопія Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку підпису відповідача не містять (а.с.25-34).

Отже, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 12 січня 2008 року, що документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема, щодо сплати пені у розмірах та порядку нарахування, як це розуміє позивач, тобто банк.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки інформація в ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та не спростовано при розгляді цієї справи.

Без наданих доказів про конкретно запропоновані відповідачу Умови і правила надання банківських послуг та за відсутності в заяві домовленості сторін про сплату пені, до наданих банком Умов та правил надання банківських послуг неможливо застосувати правила частини першої ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період із часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Згідно з наданими банком розрахунком, за відповідачем рахується заборгованість за договором про надання банківських послуг від 15 листопада 2007 року станом на 15 червня 2020 року в сумі: 27 571,42 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 19 482,07 грн; заборгованості за простроченими процентами - 8 089,35 грн (а.с.4-16).

Матеріали справи не містять та позивачем не доведені підстави вважати, що сторони досягли у письмовому вигляді згоди про наявність у кредитора права на зміну в односторонньому порядку процентної ставки та самостійне списання пені.

Поряд із цим, у матеріалах справи відсутні докази погодження із відповідачем у письмовому вигляді підвищення процентної ставки за користування кредитом із 3% до рівня 3,6% у місяць, а також пені, хоча такі платежі проведені банком, що підтверджується випискою про рух коштів.

Із виписки по рахунку за період із 12 січня 2008 року по 01 червня 2020 року також прослідковується, що відповідач погашала кредит і загальна сума погашення за наданим кредитом склала за період із 01 червня 2015 року по 30 вересня 2019 року суму 79 738,64 грн та за період з 01 жовтня 2019 року по 15 червня 2020 року - 1 666,87 грн (а.с.42-61).

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів стосовно того, що між сторонами існували погоджені кредитні правовідносини та укладений кредитний договір про надання банківських послуг від 15 листопада 2007 року, оскільки підписана відповідачем заява датована 12 січня 2008 року, а існування за цією заявою кредитної заборгованості належними та допустимими доказами не доведено. Наданий банком розрахунок заборгованості стосується договору від 15 листопада 2007 року, а тому не може бути прийнятий судом як належний доказ до договірних відносин за заявою від 12 січня 2008 року в силу положень частини першої ст.77 ЦПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 банк дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та погодив із споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та з огляду на викладене вище додаткового правового обґрунтування не потребують.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається без змін, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: