Справа № 503/1993/24
Провадження № 2/503/563/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , 2013 року народження та ОСОБА_5 , 2016 року народження. Зазначив, що згідно судових наказів з нього стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу) на кожну дитину. Вказує, що його права є порушеними, оскільки сукупний розмір стягуваних аліментів на двох дітей становить більшу частину від законодавчо визначеного розміру частки від заробітку. Позивач також зауважив, що є військовослужбовцем, значну частину грошового забезпечення змушений витрачати на придбання додаткового військового обмундирування та обладнання. Вважає, що зменшення розміру аліментів не вплине на право дітей на належне утримання та буде справедливим балансом між захистом прав батьків та неповнолітніх дітей. В зв`язку з викладеним просив зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 з 1/4 частини до 1/8 частини заробітку (доходу) позивача, а на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача.

Ухвалою суду від 03.10.2024 року відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачам їх право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позовну заяву, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

22.11.2024 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вказала, що неповнолітній ОСОБА_6 хворіє та потребує постійного лікування, тому просила відмовити в задоволенні позову в частині вимог до неї, зазначаючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_3 у встановлений судом строк, не скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подала.

Позивач, не скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відповідь на відзив у встановлений судом строк не подав.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, місце та час проведення судового засідання, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Це відповідає висновку, який викладено в постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23): «Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про підтримання обставин та вимог, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила розглянути справу без її участі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.03.2019 року.

Відповідно до інформації з АСДС "Д3" та ЄРСР судовим наказом Кодимського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року у справі №503/663/19 із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 16.12.2023 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), 16.12.2023 року було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 .

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого 26.04.2024 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), встановлено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , 2013 року народження.

Згідно судового наказу Шевченківського районного суду м.Києва від 12.08.2024 року у справі №761/17650/24, із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 20.01.2021 року Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доводи відповідача про те, що позивачем не було доведено погіршення його матеріального становища, не можуть бути підставою для відмови у задоволення позовних вимог, оскільки після видачі Кодимським районним судом 25.04.2019 року судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 у розмірі частини його заробітку (доходу), позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 та на його утриманні з`явилась ще одна дитина ОСОБА_7 , на утримання якої судовим наказом Шевченківського районного суду м.Києва від 12.08.2024 року також стягнуто аліменти у розмірі частини заробітку (доходу).

При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його дружина перебуває на його утриманні. Доказів на підтвердження матеріального стану дружини позивача, зокрема про те, чи отримує вона доходи, в матеріали справи не надано.

Разом з тим, доводи відповідача ОСОБА_2 про необхідність постійного лікування ОСОБА_6 також не є підставою для відмови у задоволенні позову. До поданого відповідачем відзиву на позовну заяву було додано довідку №90 від 18.11.2024 року, видану КП «Кодимський районний ЦПМСД», з якої вбачається, що у ОСОБА_6 затримка розвитку мови, збіжна косоокість, дальнозоркий складний астигматизм. Потребує постійного лікування. При цьому відповідачем не надано доказів на підтвердження того, які саме витрати вона несе на лікування дитини у зв`язку з встановленими діагнозами.

Вказані захворювання дитини не дають підстав зробити висновок про неможливість зменшення розміру аліментів з підстав, вказаних у позовній заяві, однак відповідач не позбавлена права звернутись до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину в порядку ст. 185 СК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, з урахуванням принципів розумності та справедливості, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову.

При цьому, аліменти у зміненому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у спосіб визначений у судовому наказі, виданому Кодимським районним судом Одеської області від 25.04.2019 року у справі № 503/663/19, припинити станом на день набрання законної сили даним рішенням.

Стягнення аліментів у спосіб визначений у судовому наказі, виданому Шевченківським районним судом м.Києва від 12.08.2024 року у справі № 761/17650/24, припинити станом на день набрання законної сили даним рішенням.

Судовий наказ, виданий Кодимським районним судом Одеської області 25.04.2019 року у справі № 503/663/19, повернути після повного погашення заборгованості за цим судовим наказом, яка виникла до набрання цим рішенням законної сили.

Судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м.Києва 12.08.2024 року у справі № 761/17650/24, повернути після повного погашення заборгованості за цим судовим наказом, яка виникла до набрання цим рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О. Калашнікова