Справа № 950/433/24
Провадження № 6/950/18/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

21 лютого 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Косолапа В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Я.О.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Представник боржника, адвокат Пламарчук Наталія Володимирівна, звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу, виданого Лебединським районним судом Сумської області 08.02.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду, таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що судом видано спірний наказ про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на отримання дитини. Однак, представник зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

При цьому стягувач просила суд стягнути з боржника аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 долі всіх доходів боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення із заявою і до досягнення дитиною повноліття.

Представник боржника указує на те, що заявлена стягувачем вимога не відповідає п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому суд повинен був відмовити у видачі такого наказу. Вважає за цих обставин, що судовий наказ видано помилково.

Ухвалою від 13.02.2024 вказана вище заява призначена до розгляду.

Адвокат Пламарчук Н.В. у судовому засіданні подану заяву підтримала. Зазначила, що вимога заявлена стягувачем не відповідає вимозі, за якою може бути виданий судовий наказ, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Зокрема не зазначено верхньої межі розміру стягуваних аліментів.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, засобами електронного зв`язку направила до суду заяву, в якій проти задоволення заяви заперечувала, справу просила розглядати без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи поданої заяви та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, 12.06.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який було зареєстровано Лебединським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 46 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

07.02.2024 ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення на її користь аліментів на утримання сина та просила: «стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 долі всіх доходів боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з цією заявою і до досягнення дитиною повноліття» (а.с. 2).

08.02.2024 Лебединським районним судом Сумської області видно наказ, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з дня звернення до суду (а.с. 10).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 172 ЦПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, коли судовий наказ набирає законної сили у день його видачі.

Тобто судовий наказ про стягнення аліментів набирає законної сили у момент його видачі, а процедура скасування наказу за заявою боржника, передбачена ст. 170 ЦПК України, не застосовується.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виняток з цього правила становлять наведені у статті 432 ЦПК України причини, за якими рішення суду може бути не виконаним.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто за наявності відповідних підстав, виконавчий документ (в даному випадку судовий наказ) може бути невиконаним.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Під іншими причинами слід розуміти випадки, за яких в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

У даному випадку представник боржника указувала, що судовий наказ видано на підставі вимоги, за якою він не повинен був бути виданий. Суд не погоджується із такими доводами з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 є матір`ю спільного із ОСОБА_2 сина ОСОБА_4 , який проживає разом із нею та на утримання якого вона просила стягнути аліменти. Тобто ОСОБА_3 є особою, якій законом надано право звернутись до суду для отримання судового наказу про стягнення аліментів.

При цьому, у своїй заяві ОСОБА_3 зазначила розмір аліментів, який відповідає положенням як ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України так і п. 4 ч. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України (1/4 від усіх доходів боржника).

Також у своїй заяві ОСОБА_3 зазначила мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, що відповідає положенням ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

При цьому суд враховує, що згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відмова у видачі судового наказу з формальних підстав, а саме «текстуальної» невідповідності вимог, зазначених у заяві, вимогам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України становила би непропорційне втручання у права дитини на забезпечення належного утримання для задоволення її потреб.

Не зазначення верхньої межі стягуваного доходу в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину не є підставою для стягнення сум, які перевищують установлені розміри.

При цьому Законом України «Про виконавче провадження» виконавець наділений правом звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

За викладених вище обставин заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160-161, 260-261, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника боржника, адвоката Паламарчук Наталії Володимирівни, про визнання судового наказу, виданого Лебединським районним судом Сумської області 08.02.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду, таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 22.02.2024.

Суддя Вадим КОСОЛАП