Справа № 473/4006/23 Головуюча у 1-й інстанції Лузан Л. В.
Провадження № 22ц/812/177/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

подану від її імені адвокатом Могилою Сергієм Миколайовичем,

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Лузан Л. В. у місті Вознесенську Миколаївської області о 14 год. 30 хв. зі складанням його повного тексту 21 листопада 2023 року, по справі

за позовом

Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

(далі- АТ «ПУМБ»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення 132 515 грн 55 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом та комісії, що виникла в період користування позичальницею кредитними коштами, наданими банком.

В обґрунтування позову банк зазначав, що позичальницею ОСОБА_2 22 вересня 2021 року укладено кредитний договір № 601 на суму 100 000 грн шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання банківських послуг з відкриттям рахунку та оформленням платіжної картки.

Між тим, в порушення умов договору кредитування позичальниця не погашала у визначені строки суму основного кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому у банка виникло право вимагати дострокового повернення боргу, для чого на адресу позичальниці направлена письмова вимога. Виконання вимоги відповідачкою проігноровано, внаслідок чого банком до суду подана позовна заява про дострокове виконання позичальницею кредитного зобов`язання.

У відзиві на позовну заяву відповідачка, діючи через свого представника, вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказувала на неможливість ініціювання питання дострокового повернення та стягнення всієї суми кредитної заборгованості, оскільки у відповідності до положень Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець не підтвердив вручення позичальниці вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, лише зазначив про її направлення.

Посилалась на неможливість виконання умов договору внаслідок форс-мажорних обставин, що є підставою для звільнення її від відповідальності, а також нікчемність положень умов пункту 5.7.3 договору в частині сплати нею комісії.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 вересня 2023 року поновлено судовий розгляд справи після видалення суду до нарадчої кімнати для перевірки публічної пропозиції з укладення кредитних договорів, яку прийняла відповідачка.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2023 року позов АТ «ПУМБ» задоволено частково, ухвалено про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором станом на 18 червня 2023 року в загальному розмірі 74 787 грн 17 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 27 486 грн 28 коп., заборгованості за процентами у розмірі 10 грн 35 коп., та за комісією в розмірі 47 290 грн 54 коп., а також 1 503 грн 04 коп. судових витрат.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що укладений договір комплексного банківського обслуговування не містить умов з дострокового повернення кредитної заборгованості, і тому вважав наявними підстави для стягнення строкової заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника, зазначала про те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального права, внаслідок чого просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На думку відповідачки, ухвалюючи таке рішення суд фактично погодився з розрахунком позивача, але з огляду на те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачкою вимоги про дострокове повернення кредиту, яке за даними перевірки трек-номеру листа є неврученим, підстави для стягнення будь-якої заборгованості та розгляду позовної заяви по суті - відсутні.

Заперечувала щодо дійсності положень договору щодо оплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вказувала що послуги з обслуговування кредиту мають надаватись безкоштовно, а тому вважала такі положення договору нікчемними.

Посилалась на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 25 січня 2024 року та 9 лютого 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту на підтвердження її інформування, як споживачки, про загальні умови кредитування, зокрема, умов з оплати щомісячних платежів, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості тощо (а.с.4).

Після отримання достатньої інформації про умови кредитування, в той же день, позичальницею ОСОБА_1 підписана заява №601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі в розмірі 100 000 грн строком на 36 місяців зі сплатою 2,99% комісії та процентів в розмірі 0,01% річних, із зобов`язанням здійснювати повернення кредиту рівними ануїтетними платежами щомісяця в розмірі 5 768 грн 21 коп. до 22 числа кожного календарного місяця, строком до 22 вересня 2024 року та з оплатою останнього платежу на суму 5 767 грн 90 коп.. Кредитні кошти видані позичальниці за правом вибору шляхом переказу на її банківський рахунок, за яким випущено платіжну картку (а.с.2зв-3).

Підписавши вказану заяву позичальниця беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась із тим, що може обирати будь-які передбачені договором послуги. Зокрема, щодо права банка вимагати від позичальника дострокового повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості, та висуванням відповідної вимоги про дострокове повернення. Цю вимогу позичальник зобов`язаний виконати в строк, не пізніше 30-ти днів з дня її отримання.

Отже, договір, укладений між сторонами складається з заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування від 22 вересня 2021 року, в якому відповідачкою узгоджено такі суттєві умови кредитування, як розмір встановленого кредиту, строк кредитування, річна процентна ставка за користування кредитом, комісія тощо та публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка хоча не підписана особисто позичальницею, але узгоджена нею шляхом особистого підписання заяви на приєднання від 22 вересня 2021 року, в якій нею підтверджено прийняття такої пропозиції, яка зокрема містить порядок дострокового повернення споживчого кредиту (а.с.2-17).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про доведеність банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачкою договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, зокрема, процентів, комісії та пені, та умов повернення кредитних коштів, а також наслідків несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

За змістом частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За умовами договору кредитування, погодженими сторонами в підписаній ними заяві від 22 вересня 2021 року, кредит позичальниці надано строком на 36 місяців, тобто до 22 вересня 2024 року (а.с.2-3).

На виконання цих умов позичальницею ОСОБА_1 здійснена сплата щомісячних ануїтетних платежів у строк до 22 лютого 2022 року належним чином. У подальшому для позичальниці банком на період з 22 березня 2022 року по 22 серпня 2022 року встановлені кредитні канікули зі сплати платежів (а.с.15-16).

Разом з тим, 7 червня 2022 року позичальницею ОСОБА_1 на адресу банка надіслано листа з проханням надати їй дозвіл не виконувати жодних зобов`язань за договором до закінчення воєнного стану в країні (а.с.46-47). Тому, починаючи з 22 вересня 2022 року відповідачкою не здійснено жодного платежу на користь банка в рахунок повернення кредитних коштів (а.с.16-17).

За наведеного, враховуючи тривалий строк несплати позичальницею платежів за отриманим кредитом, банк скористався положеннями пункту 5.9.5 Публічної пропозиції, та висунув відповідачці 18 червня 2023 року вимогу про повернення строкової заборгованості та усієї іншої частини кредиту у достроковому порядку (а.с.12-13). Для чого направив на її адресу листа (а.с.13-14).

Вимогу позичальницею отримано не було, у зв`язку з поверненням її поштою за закінченням терміну зберігання, що встановлено судом, і нею у строк до 30-ти днів не виконано.

Однак, з огляду на те, що положення Публічної пропозиції не вимагають від банка отримання відповідного підтвердження про обізнаність позичальника про пред`явлення до нього вимоги, як то зворотного повідомлення, а зобов`язують банківську установу лише до її висування, АТ «ПУМБ» 3 серпня 2023 року пред`явив даний позов до суду, у якому вимагав стягнення з відповідачки не лише її боргу, а ще і залишок кредиту, в тій частині, що є несплаченою за строками кредитування. Тому просив суд про стягнення на його користь 132 515 грн 55 коп..

Проти підстав для дострокового стягнення цієї суми відповідачка заперечувала обґрунтовуючи тим, що умови підписаної нею заяви не передбачають право банка на пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а сама вимога нею не отримана.

Тому враховуючи заперечення позичальниці в частині неотримання нею вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, а також положення Закону України «Про споживче кредитування» в частині порядку направлення такої вимоги банком за споживчим кредитуванням, суд першої інстанції вважав їх такими, що банком невиконані, внаслідок чого вважав наявними лише підстави для повернення простроченої заборгованості за кредитом, яка склалася на момент звернення позивача до суду із цим позовом.

Ці висновки суду першої інстанції АТ «ПУМБ» в апеляційному порядку не оспорені, а тому не є підставою для апеляційного перегляду за поданою відповідачкою апеляційною скаргою.

В той же час, враховуючи межі поданої позичальницею скарги в частині того, що у банка немає права на стягнення заборгованості за простроченими ануїтетними платежами, з огляду на обставини пред`явленого банком позову, колегія суддів вважає безпідставними, так як позовні вимоги банка складаються з двох частини.

Перша стосується стягнення прострочених ануїтетних платежів за договором, розмір яких є узгодженим з позичальницею, а тому вони задоволені судом.

Друга частина вимог банка стосується дострокового стягнення суми кредиту, що залишається не сплаченою у межах строку кредитування у відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України, у задоволені яких судом відмовлено з підстав недотримання банком процедури повідомлення позичальниці та відповідно неможливості її виконання протягом 30-ті днів з дня отримання вимоги, наслідком чого є пред`явлення позову у судовому порядку.

Сама відмова у задоволенні частини вимог про дострокове стягнення сум, що залишилися несплаченими у межах строку кредитування, відповідачкою та її представником не оскаржена, а тому не є підставою для її апеляційного перегляду за поданою ними апеляційної скаргою.

Підстав для скасування рішення суду в частині стягнення сум прострочених ануїтетних платежів колегія суддів не вбачає, але вважає за необхідне його змінити, виходячи з наступного.

За змістом позовних вимог банком пред`явлено до стягнення суми комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка стягнута на його користь за рішенням суду, яке оскаржено позичальницею.

Тому при визначенні підстав та порядку нарахування комісії, потрібно керуватися положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», якими кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З огляду на зміст приписів частин 1 та 2 статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. Вказаний платіж є платою за послугу банку, вимагати придбання якої забороняла частина 3 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Тому така умова договору порушує публічний порядок.

За змістом заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, наданим розрахунком і банківською випискою, вбачається, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення комісії як щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, яке узгоджено з відповідачкою згідно із встановленими тарифами. Тобто АТ «ПУМБ» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальницею. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальниці, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

За наведених обставин вимога про стягнення 47 290 грн 54 коп. комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка хоча і погоджена з позичальницею, але за своєю нікчемністю не підлягає задоволенню.

Крім того, місцевий суд хоча і дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення простроченої заборгованості за кредитом станом на 18 червня 2023 року, включив до суми цієї заборгованості платежі нараховані станом на 22 червня 2023 року, строк сплати за якими на визначену банком дату не настав.

Таким чином сума стягнутої з відповідачки заборгованості за кредитом підлягає зменшенню на 2 748 грн 73 коп., що узгоджується з наданим розрахунком банку, представленим у вигляді двох окремих частин, в яких нарахування кредитної заборгованості за платежами, строк настання яких минув, відокремлено від платежів, які банк бажав стягнути достроково.

Тобто загальна сума простроченої заборгованості, що стягнута судом з позичальниці на користь банка, на переконання колегії суддів, підлягає зменшенню на суму стягнутої комісії та одного ануїтетного платежу, а усього загальну суму, яка підлягає стягненню, слід зменшити на 50 039 грн 27 коп..

Таким чином, на підставі вищенаведеного, рішення суду першої інстанції слід змінити у відповідності до положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, зазначивши про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» 24 747 грн 90 коп. заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 18 червня 2023 року, та складається з 24 737 грн 55 коп. заборгованості за тілом кредиту та 10 грн 35 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Також, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ «ПУМБ» слід змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат, зазначивши про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» 501грн 25 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, та стягнути з банку на користь відповідачки 1 672 грн 72 коп. витрат за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2023 року змінити, зазначивши про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 24 747 грн 90 коп. загальної суми заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 18 червня 2023 року, та складається з 24 737 грн 55 коп. заборгованості за тілом кредиту та 10 грн 35 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 501 грн 25 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 1 627 грн 72 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О. В. Локтіонова