Справа № 463/6007/22
Провадження № 2/463/112/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Назара Р.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Андрес Л.П.

в місті Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , встановлення графіку зустрічей з сином.

Позов мотивує тим, що з 10.08.2001 року по 14 травня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Сторони розлучились 14.05.2009 року. Будучи вже розлученими, у них народилась дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю. З позивача стягуються аліменти за рішенням суду. Після оголошення рішення щодо стягнення аліментів ним було запропоновано проект угоди щодо побачень з сином, проте відповідачка зміст даного проекту угоди відкинула та підготувала і передала через адвоката свій примірник. Разом з тим, із запропонованим варіантом позивач також не погоджується.

Відповідачка впродовж чотирьох років перешкоджає йому в особистому спілкуванні з дитиною, постійно чинить перешкоди для участі у вихованні сина, що змусило звертатись за захистом своїх прав до суду.

Вважає, що з врахуванням віку дитини та графіку відвідування нею дошкільного закладу, середньої школи, його особиста участь у вихованні дитини та реалізація його права на особисте спілкування могли б бути забезпечені шляхом регулярних зустрічей з дитиною двічі на тиждень по декілька годин після перебування дитини в дошкільному закладі, школі, а також спільне проведення вихідних двічі на місяць.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року справу прийнято до свого провадження та призначено таку до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує та вважає його безпідставним. Позивач звернувся в суд із позовом про усунення перешкод в особистому спілкуванні та вихованні сина. У позовній заяві зазначає, що вона впродовж чотирьох років перешкоджає позивачу в особистому спілкуванні із сином, вчиняє перешкоди щодо його участі у вихованні сина. Позивач не надає доказів на підтвердження позовних вимог. Позивач не вказав в чому проявляються перешкоди у спілкуванні із сином, та які саме перешкоди у спілкуванні та вихованні сина створює відповідач. Позивач також не звертався до органу опіки та піклування із заявою про встановлення днів та годин побачень із сином, що пов`язано із наявністю перешкод у таких побаченнях.

Зазначає, що не вчиняє жодних дій для позбавлення позивача можливості побачень з сином та ніколи не вчиняла. Натомість саме Позивач самоусунувся від виховання сина, не спілкувався із ним та не відвідував, матеріально не забезпечував, не цікавився його духовним та фізичним розвитком, що підтверджується рішенням суду від 28.03.2022 по справі 463/14541/21.

Вперше за останніх чотири року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання права на побачення із сином лише 18.10.2021 року. До жовтня 2021 року позивач навіть не телефонував сину більше року та не звертався із проханням надати можливість побачитись із дитиною.

В жовтні 2021 року між ними відбулась переписка щодо зустрічей з дитиною, проте домовленості вони не досягли. Позивача не вчиняла жодних перешкод у побаченні, а навпаки погодилась сприяти таким побаченням, проте у її присутності, оскільки саме такий спосіб побачень відповідав інтересам дитини, яка жодного разу за шість років не проводила час з батьком наодинці.

Також, позивач не надав жодної оцінки проекту договору, запропонований відповідачем. Навіть у своєму позові позивач так і не зазначив, чому саме вважає проект угоди таким, що не підлягає виконанню та не може бути погоджений.

Вищеописані дії позивача, на її думку, не можуть свідчити про реальне бажання батька бачитись із сином, проте спрямовані виключно на те, щоб навантажити мене офіційною перепискою, необхідністю витрачати час, кошти та переживання на судові процеси, які не відповідають ефективному способу захисту ні прав позивача, ні дитини.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічним викладеним у позові, просить позов задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили в підстав, викладених у відзиві на позов. Право позивача на участь в вихованні дитини визнають та жодних перешкод позивач не чинить, разом з тим з запропонованим ним графіком не погоджуються з підстав зазначених у відзиві.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні зазначив, що органом опіки надано висновок щодо розв`язання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково з таких підстав.

Як вбачається з свідоцтва про народження (а.с.4) у сторін по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим 05.05.2015.

14 травня 2009 року батьки дитини розлучились, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.05.2009.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, що сторони визнають та що підтверджується рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2022 року.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21 квітня 2023 року вбачається, що орган опіки рекомендував встановити графік побачень:

- щовівторка та щочетверга з 16.00 год. до 20.00 год. - в присутності матері /перші два місяці встановленого графіку/;

- І та III суботу місяця з 12.00 год. до 17.00 год. - в присутності матері /перші два місяці встановленого графіку/.

Після спливу двох місяців з часу фактичних побачень батька із сином в присутності матері згідно із встановленим графіком, побачення відбуваються за цим же графіком без присутності матері.

З висновку вбачається, що в ході підготовки такого було проведено бесіду із малолітнім ОСОБА_5 , який повідомив, що проживає з мамою. Повідомив що в нього був «перший тато», але з ним не хоче бачитися, тому що він ображав маму. Розповів, що перший тато був на попередніх днях народження, однак зараз на дні народженні бачити його не хоче, останній раз бачив першого тата ще до війни.

В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування вказаний висновок підтримала, пояснила, що враховуючи те, що батько тривалий час не бачився із сином, беручи до уваги вік дитини, комісія прийшла до переконливого висновку про визначення саме такого способу участі у вихованні дитини.

Відповідно до абз.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько, мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 15 вказаного закону передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно із ст.27-1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен забезпечити захист прав малолітніх або неповнолітніх осіб.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Стаття 159 СК України передбачає порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонам дійсно існує конфлікт щодо способу і порядку участі батька дитини - позивача ОСОБА_4 в вихованні дитини, яку відповідач мотивує тривалою відсутністю позивача в житті дитини та відсутністю реального бажання брати участь у вихованні такої.

При цьому заперечуючи наявність перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, відповідач зазначає, що тривалий час позивач із дитиною не бачиться, дитина відвикла від батька. На її думку, побачення можливі лише з її участю.

На підставі статей 76-81 ЦІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності з урахуванням положень статей 76-80, 89 ЦПК України.

Суд вважає, що жодних об`єктивних доказів того, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача із сином суду не надано. Так, сторони визнають, що між ними тривалий час відсутнє порозуміння щодо побачень батька із сином. Разом з тим, жодних об`єктивних даних про те, що відповідач вчиняє будь які активні дії чи допускає бездіяльність, які б надали суду можливість констатувати факт спричинення перешкод позивачу справа не містить. Окрім цього, також відсутні докази того, що позивач звертався до органу опіки і піклування для вирішення спору з приводу участі у вихованні дитини і цей орган вже приймав певне рішення, яке відповідач не виконує.

А тому в цій частині позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні позивача із сином слід відхилити за недоведеністю.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.

Суд враховує, що між сторонам дійсно існує конфлікт щодо способу і порядку участі батька дитини в вихованні дитини. При цьому, на думку суду, поведінка відповідачки, яка на власний розсуд трактує інтереси дитини, її нормальний розвиток без участі біологічного батька у вихованні дитини, або обмеження такої участі не сприяє справжнім інтересам дитини, її розвитку і потребі.

А тому суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, яким визначено графік побачень позивача із дитиною, що повністю відповідає інтересам малолітньої дитини, тому саме такий графік побачень суд приймає до уваги і визначає позивачу для побачення з сином.

Що стосується побачень батька з дитиною за участю матері, то оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач більше року не бачився із сином, враховуючи вік дитини, його безпосередню думку, яку суд має враховувати з огляду на можливість впливу побачень на психічний стан дитини, суд вважає, що інтересам дитини буде відповідати зустріч з батьком в присутності матері протягом початкового етапу побачень. Суд вважає, що постановлення рішення суду і надання можливості дитині залишитися на тривалий час наодинці із батьком без адаптаційного періоду може бути стресом для дитини чи негативно відобразитися на її здоров`ї, оскілки об`єктивно необхідний певний час для звикання дитини до батька, відновлення контакту між ними. При цьому заперечення відповідача про встановлення терміну лише у три місяці з часу фактичних побачень батька із сином в присутності матері згідно із встановленим графіком, а в послідуючому побачення мають відбуватися за цим же графіком без присутності матері, оскільки за цей період контакт батька з дитиною може не налагодитися і можуть виникнути подальші проблеми у спілкуванні батька з дитиною не заслуговує на увагу, оскільки орган опіки врахував, що за сприяння відповідача протягом цього часу контакт батька з сином налагодиться і виходячи з інтересів дитини та справедливої рівноваги обох батьків у вихованні та спілкуванні із дитиною, позивач має право на самостійне спілкування з дитиною без присутності матері.

А тому, виходячи із інтересів дитини, враховуючи вік дитини, її психоемоційний стан, слід позов задоволити частково та встановити графік побачень згідно із висновком органу опіки та піклування.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Встановити графік побачень та зустрічей ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для особистого спілкування та участі у вихованні сина:

-І, ІІІ тиждень місяця в суботу з 13:00 год до 18:00 год в присутності матері/перші три місяці встановленого графіку/;

-І та ІІІ тиждень місяця в неділю з 15:00 год до 19:00 год - в присутності матері/перші три місяці встановленого графіку/;

-Шкільні канікули: 15 днів літніх канікул, 3 дні зимових канікул.

Після спливу трьох місяців з часу фактичних побачень батька із сином в присутності матері згідно із встановленим графіком, побачення відбуваються за цим же графіком без присутності матері.

В задоволенні решти вимог - відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: м. Львів, вул. К.Левицького, 67.

Дата складення повного тексту судового рішення - 08 лютого 2024 року.

Суддя: Гирич С. В.