Справа № 602/139/23
Провадження № 2/602/12/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" березня 2024 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Яблонській М. М.

з участю представника позивача адвоката Данилевич А. Б., представника відповідача адвоката Покотило Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі: філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07 червня 2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011 року №502 перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №446 від 20 липня 2007 року, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 69000 дол. США зі сплатою 13.5 % річних, а Позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 19 липня 2012 року.

Відповідно до п.1.3 Кредитного договору надання кредиту здійснюється одноразово.

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплатити Банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строках, визначених в цьому Договорі.

Відповідно до п. 4.3.2-4.3.3 Кредитного Договору, Позичальник зобов`язався точно в строки, обумовлені цим Договором, повернути Кредит в сумі 69000.00 дол. США, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору на вимогу Банку в порядку, передбаченому цим Договором достроково повернути кредит зі сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, комісії, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі.

Відповідно по п.4.3.5 Кредитного договору Позичальник зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору.

З метою забезпечення виконання Кредитного договору №446 від 20 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 20 липня 2007 року укладено Іпотечний договір №1739. Предметом застави за цим Договором є нерухоме майно, а саме:

1)нежиле приміщення (приміщення складу з підвальним приміщенням), що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 393.80 кв.м.;

2)земельна ділянка для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га кадастровий номер 020040153, що розташована на території Лановецької міської ради в АДРЕСА_1 ;

3) трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 69.40 кв.м, житлова площа - 46 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

У зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань, Банк звернувся із позовною заявою до Лановецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу в сумі 80811.30 доларів США, шляхом звернення на предмет іпотеки.

13 липня 2010 року Лановецьким районним судом Тернопільської області винесено рішення у справі № 2-154/10, яким задоволено позов Банку та стягнуто з ОСОБА_1 в користь Банку 657996.96 грн., стягнувши дану заборгованість шляхом звернення на належне на праві власності ОСОБА_2 та передане ним в іпотеку згідно іпотечного договору від 20 липня 2007 року нерухоме майно.

10 січня 2018 року Банк звернувся до Лановецького районного суду Тернопільської об із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки Позивач у своїх позовних вимогах просив стягнути з Відповідача 83257,03 дол. США, проте в судовому рішенні зазначено стягнути 657996,96 грн.

25 січня 2018 року Лановецьким районним судом Тернопільської області винесено додаткове рішення, відповідно до якого резолютивну частину рішення Лановецького район суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року по цивільній справі 2-154/2010 викладено в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 83257,03 дол.США, що станом на 13 липня 2010 року, згідно курсу Національного банку еквівалентно 657996,96 грн., шляхом звернення стягнення належне на праві власності ОСОБА_2 та передане ним в іпотеку згідно іпотечного договору від 20 липня 2007 року нерухоме майно.

08 лютого 2018 року у зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань, Банк звернувся із позовною заявою до Лановецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу в сумі 57234,87 доларів США та 661255,16 грн. з ОСОБА_1 .

20 вересня 2019 року Лановецьким районним судом Тернопільської області у справі № 602/119/19 винесено рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 50449,62 дол. США за Кредитним договором № 446 від 20.07.2007 року та 18631,00 грн. судового збору.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 446 від 20 липня 2007 року за період з 02.02.2020 року по 23.02.2022 року наявна заборгованість в сумі 3026,61 дол. США - загальна сума 3% річних по всіх сумах простроченого основного боргу та процентів.

А тому, представник позивача просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також сплачений судовий збір.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Покотило Ю.В. надійшов відзив на позов, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, зазначивши, що предметом спору у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Державний ощадний банк України» 3% річних, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України на суму простроченої заборгованості за кредитним договором №446 від 20 липня 2007 року за період з 02.02. 2020 року по 23.02.2022 року.

При цьому посилався на висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/16945/14 та від 27 квітня 2018 року у справі №908/1394/17.

Зазначив, що зі змісту ч.2 ст.625 ЦК України, а також висновків Верховного Суду вбачається, що обов`язковою умовою для стягнення сум, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, є наявність невиконаного боржником основного зобов`язання. Крім цього, річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, вказаною нормою передбачено виникнення у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, обов`язку сплатити відповідні суми виключно разом (одночасно) зі сплатою суми боргу за основним зобов`язанням.

Тобто проценти річних від простроченої суми нерозривно пов`язані з сумою боргу за грошовим зобов`язанням і входять до його складу. Стягнення з боржника процентів річних від простроченої суми у випадку відсутності невиконаного основного зобов`язання ні статтею 625 ЦК України, ні іншими нормами матеріального права не передбачено.

При цьому, позивач не пред`являв вимог про стягнення 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України при поданні позову до ОСОБА_1 у справі №2-154/2010 та у справі №602/119/18.

З врахуванням наведених обставин, положень ч.2 ст.625 ЦК України, а також висновків Верховного Суду, вважає, що позовні вимоги про стягнення з

ОСОБА_1 процентів річних до задоволення не підлягали.

Також, вважає некоректним розрахунок 3% річних від прострочених сум за період з 02.02.2020 року по 23.02.2022 року, який позивачем долучено до його позовної заяви. Звертає увагу на некоректність вказаного у даному розрахунку терміну сплати платежів за кредитом, який позивачем вказано як 31.01. 2020 року для суми 48949,62 дол. США, яку позивач назвав місячним платежем, оскільки згідно умов кредитного договору №446 від 20 липня 2007 року кінцевим строком повернення кредиту було 19 липня 2012 року, який був змінений кредитором на власний розсуд шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за цим договором в 2010 році. Вказана обставина зазначена самим позивачем в позовній заяві.

Крім того, станом на 06.02.2020 року залишок заборгованості ОСОБА_2 за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Лановецького районного суду від 13 липня 2010 року у справі №2-154/2010, становив 169014,03 грн., що підтверджується листом Збаразького міжрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.02. 2020 року №6207/13-31 у виконавчому провадженні №52203560. Зауважує, що такий залишок заборгованості за вказаним вище виконавчим документом обліковувався також станом і на 30.01.2023 року, що підтверджується обліковою карткою Шумського відділу ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на зведене виконавче провадження №63411040 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 .

Таким чином, у випадку наявності правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних на залишок простроченої заборгованості за кредитним договором №446 від 13 липня 2007 року на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, загальний розмір цих нарахувань за період з 02.02.2020 року по 23.02.2022 року не міг перевищувати 10460,35 грн., додавши розрахунок: 169014,03 грн. * 3% /365 * 753 = 10460,35 грн. А тому, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» подав до суду відповідь на відзив, в якому посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс 18).

Також зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Відтак, отримання гарантій відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України є беззаперечним правом кредитора.

Щодо тверджень представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, про те, що станом на 06 лютого 2020 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість в сумі 169014,03 грн., що підтверджується листом Збаразького ДВС від 06 лютого 2020 року, а також такий залишок обліковувався у Шумському відділі ДВС у Кременецькому районі, зазначає наступне.

Лист державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Піденно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано- Франківськ) від 06 лютого 2020 року № 6207/13-31 ОСОБА_3 не можна вважати достовірним та достатнім доказом у даній справі. Постановою начальника Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Піденно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано - Франківськ) №17/1 від 02 березня 2020 року дії державного виконавця щодо надання інформації представнику боржника 06 лютого 2020 року визнано такими, що вчинено із недотриманням норм Закону України «Про виконавче провадження».

У Постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зауважила, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що банківські виписки з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки з особистого рахунку позичальника можуть підтверджувати залишок заборгованості, а не листи органів відділу ДВС на які посилається представник Відповідача.

Представник позивача Данилевич А.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив до позову, що міститься в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача адвокат Покотило Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримавши відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 та представника відповідача адвоката Покотило Ю.В., дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

20 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 446, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 69000.00 доларів США зі сплатою 13.5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 19 липня 2012 року.

З метою забезпечення виконання Кредитного договору № 446 від 20.07.2007 року між Банком і ОСОБА_2 20 липня 2007 року укладено Іпотечний договір № 1739, предметом застави за цим Договором є рухоме майно, а саме:

1) нежиле приміщення (приміщення складу з підвальним приміщенням), що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 393.80 кв.м.;

2) земельна ділянка для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0.06602 га, кадастровий номер 020040153, що розташована на території Лановецької міської ради в АДРЕСА_1 ;

3) трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 69.40 кв.м, житлова площа 46 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

У зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань, Банк звернувся із позовною заявою до Лановецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу в сумі 80811.30 доларів США, шляхом звернення на предмет іпотеки.

13 липня 2010 року Лановецьким районним судом Тернопільської області винесено рішення у справі № 2-154/10, яким задоволено позов Банку та стягнуто з ОСОБА_1 в користь Банку 657996.96 грн., стягнувши дану заборгованість шляхом звернення на належне на праві власності ОСОБА_2 та передане ним в іпотеку згідно іпотечного договору від 20 липня 2007 року нерухоме майно.

10 січня 2018 року Банк звернувся до Лановецького районного суду Тернопільської об із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки Позивач у своїх позовних вимогах просив стягнути з Відповідача 83257,03 дол. США, проте в судовому рішенні зазначено стягнути 657996,96 грн.

25 січня 2018 року Лановецьким районним судом Тернопільської області винесено додаткове рішення, відповідно до якого резолютивну частину рішення Лановецького район суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року по цивільній справі 2-154/2010 викладено в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 83257,03 дол.США, що станом на 13 липня 2010 року, згідно курсу Національного банку еквівалентно 657996,96 грн., шляхом звернення стягнення належне на праві власності ОСОБА_2 та передане ним в іпотеку згідно іпотечного договору від 20 липня 2007 року нерухоме майно.

08 лютого 2018 року у зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань, Банк звернувся із позовною заявою до Лановецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу в сумі 57234,87 доларів США та 661255,16 грн. з ОСОБА_1 .

20 вересня 2019 року Лановецьким районним судом Тернопільської області у справі № 602/119/19 винесено рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 50449,62 дол. США за Кредитним договором № 446 від 20.07.2007 року та 18631,00 грн. судового збору.

18 липня 2019 року позивачем змінено організаційно-правову форму з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», що стверджується копією витягу зі Статуту АТ «Державний ощадний банк України», копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до звіту щодо розрахунку 3% річних від прострочених сум заборгованості перед ТВБВ №10019/034 філія Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» за кредитним договором №446 від 20 липня 2007 року з 02.02.2020 року по 23.02.2022 року, розрахунок 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором становить 3026,61 дол.США.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед філією Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором № 446 від 20 липня 2007 року станом на 23.02.2023 року загальна сума боргу становить 48783,08 дол. США.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав свої зобов`язання згідно з договором та видав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, які передбачені кредитним договором.

Відповідно до приписів ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст.1049 ч.3 ЦК України).

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У судовому засіданні, відповідно до наданого представником позивача розрахунку, встановлено, що прострочена сума заборгованості відповідача складається із 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором та становить 3026,61 дол.США.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з

ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості у вигляді 3% річних по простроченому основному боргу за кредитним договором №446 від 20 липня 2007 року, що становить 3026,61 доларів США.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України суд, також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 2684 гривні 00 копійок сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги меморіальний ордер № 865 від 14 лютого 2023 року про сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.526, 533, 546, 553, 554, 599, 625, 1046-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 76-81, 89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (місце розташування: м.Тернопіль, майдан Волі, 2, код ЄДРПОУ 09338500) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 338545, р/р НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ 09338500) 3026 (три тисячі двадцять шість) доларів США 61 цент 3% річних по простроченому основному боргу та 2684 гривні 00 копійок сплаченого судового збору.

Повне судове рішення буде складене 15 березня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Лановецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Радосюк