Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3438/24
Провадження № 2/376/1560/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Сквирський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі - Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Сквира Білоцерківського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 21.09.2024 року він ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 уклали між собою договір в простій письмовій формі про дарування земельної ділянки площею 3,6735 га, яка розташована на території Сквирської міської ради (раніше Тхорівська сільська рада) Білоцерківського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства, кадастровий номер :03:007:0011.

Нотаріально договір ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не посвідчувався. Відповідачка передала всі документи на земельну ділянку позивачу та відмовилася займатися оформлення документів.

На підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_1 , просить суд:

Визнати за ОСОБА_1 право власності наземельну ділянку, площею 3.6735 га, яка розташована на території Сквирської міської ради ( колишня територія Тхорівської сільської ради) Білоцерківського району Київської області, надану для ведення фермерського господарства, кадастровий номер :03:007:0011, що належить ОСОБА_2 .

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.18).

У підготовче судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву якою просила розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнали в повному обсязі (а.с.19).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 3,6735 га, яка розташована на території Сквирської міської ради (раніше Тхорівська сільська рада) Білоцерківського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства, кадастровий номер :03:007:0011, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 87983361 від 25.05.2017 року (а.с.11).

21.09.2024 року ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 уклали між собою договір в простій письмовій формі про дарування земельної ділянки площею 3,6735 га, яка розташована на території Сквирської міської ради (раніше Тхорівська сільська рада) Білоцерківського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства, кадастровий номер :03:007:0011 (а.с.13).

Нотаріально договір ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не посвідчувався. Відповідачка передала всі документи на земельну ділянку позивачу та відмовилася займатися оформлення документів.

Договір укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. ст. 316-319 ЦК України правом власності є право особи на майно, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження, якими така особа користується на власний розсуд.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі - що передбачено у ст.718 ЦК України.

Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згодищодо всіх його істотних умов.

Частинами 1-3,5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

Однак, оформити договір дарування нотаріально сторони не мали можливості, оскільки дарувальниця відмовилася займатися оформленням документів.

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Дарувальниця ОСОБА_2 передала обдарованому документи на земельну ділянку, а також визнала позовні вимоги, про що надала до суду заяву про визнання позовних вимог (а.с.19) .

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права третіх осіб не порушує, одже позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст. 203,220, 328, 334, 717-718,722 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2,4,12,13, 76,81, 200,206, 211,247, 258,259,263 265,351,352,354 ЦПК України, п. 24 постанови пденуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності наземельну ділянку, площею 3.6735 га, яка розташована на території Сквирської міської ради ( колишня територія Тхорівської сільської ради) Білоцерківського району Київської області, надану для ведення фермерського господарства, кадастровий номер :03:007:0011, що належить ОСОБА_2 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко