РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8814/23

Номер провадження 2/495/1637/2024

20 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністрвоський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу договором позики, суд

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.09.2022 року позивач за усним договором позики дав в борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 140 000,00 (сто сорок тисяч гривень) грн.

На підтвердження отримання грошових коштів позичальником була надана розписка від 15.09.2022 року.

Згідно зазначеної розписки ОСОБА_3 зобов`язувався повернути борг в повному обсязі в строк до 20.03.2023 року.

Однак, зі спливом строку повернення суми боргу, відповідач умови договору позики не виконав, останнім часом зустрічі з позивачем уникає, на телефонні дзвінки не відповідає та від повернення боргу ухиляється.

Станом на теперішній час відповідачем сума позики так і не сплачена.

З огляду на вищезазначене просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість договором позики у розмірі 140 000,00 (сто сорок тисяч) грн. та судові витрати.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2023 року провадження по вказаній справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

17.10.2023 року від представника відповідача адвоката Стрезєва Анатолія Івановича надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що дійсно, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено простий договір позики, на підтвердження укладення якого було видано відповідну розписку.

Так, за умовами даного договору позики, відповідач зобов`язався повернути борг в повному обсязі в строк до 20.03.2023 року.

Як вказує представник відповідача, дані кошти ОСОБА_3 позичав задля налагодження власного бізнесу, однак зі спливом строку повернення суми боргу, у зв`язку із тривалим військовим станом опинився в скрутному фінансовому становищі, прибутку, на який розраховував - не отримав. Відтак, можливості повернути заборгованість на теперішній час не має можливості. Через війну доходів не має.

З огляду на вищезазначене просив у задоволені позову відмовити.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2023 року підготовче провадження по справі було закрито, справа призначена до розгляду по суті 20.02.2024 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що у 2022 року, коли відповідач звернувся по допомогу він йому допоміг, надавши відповідачу у борг грошові кошти, так як знайомі з відповідачем вже протягом тривалого проміжку часу. Час минув, звертаючись до відповідача за поверненням суми боргу, останній її не повертає.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволені позову просив відмовити, так як відповідач брав борг для відкриття власного бізнесу, але у зв`язку з війною бізнес не склався та він не має можливості повернути борг.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши позиції учасників процесу, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 /позивач/ надав у борг грошові кошти ОСОБА_3 /відповідачу/ на суму 140 000,00 гривень. Факт отримання коштів підтверджено розпискою, згідно якої ОСОБА_3 /відповідач/ 15 вересня 2022 року одержав борг від ОСОБА_1 /позивача/ грошові кошти у сумі 140 000,00 гривень (сто сорок тисяч гривень).

Вказаною розпискою також встановлено, що відповідач зобов`язався повернути отримані гроші у повному обсязі до 20 березня 2023 року.

Розписка складена 15.09.2022 року та підписана відповідачем.

Станом на 20 березня 2023 року (строк повернення боргу за розпискою) відповідач грошові кошти в сумі 140 000,00 гривень не повернув і даний факт не спростовується матеріалами справи та не оспорюється самим відповідачем.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року по справі № 6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі №569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц.

Вищевикладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016 року по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, за умовами ст. 1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Висновки суду

Отже, згідно наданої позивачем розписки вбачається, що ОСОБА_3 /відповідач/ особисто написав вказану розписку і даний факт не оспорюється позивачем та самим відповідачем. У вказаній розписці чітко вказана сума позики, термін повернення коштів, засвідчено особистим підписом відповідача. Окремо міститься положення, що вказана розписка написана відповідачем самостійно, без будь-якого тиску.

Дана розписка, яка є правочином, не визнана недійсною у встановленому законом порядку, даних про її оспорювання у судовому порядку до суду сторонами не надано.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу розмірі 140 000,00 грн.

Розподіл судових витрат

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 1 400,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України, ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість договором позики у розмірі 140 000,00 (сто сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суду сплаченого судового збору у розмірі 1 400,00 (одна тисяча чотириста) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 28.02.2024 року.

Суддя Н.Д. Анісімова