Справа №489/6926/23
Провадження №2/489/325/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Миколаївської обласної філії АТ «Ощадбанк» про стягнення не отриманих сум

встановив.

06 листопада 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача не отримані нею грошові кошти у розмірі 118602,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона є вкладником обласного управління АТ «Ощадбанк» з 10 березня 2011 року. Вклад 49 UАН «Пенсійний». Отримавши виписку по рахунку та ознайомившись з ним, їй стало відомо, що відповідачем не зараховано, на відкритий на її ім`я рахунок, отриману суму пенсії у розмірі 1689,56 грн. У звязку з тим, що з січня 2019 року вона захворіла, тому не мала можливості звертатися до відповідача. 11 вересня 2019 року вона отримала у банку грошові кошти у розмірі 168068 грн., залишок мав залишитися на рахунку у розмірі 12269 грн. Після чого, до 27 червня 2023 року вона до відділення банку більше не зверталася. Отримавши 95000 грн. та виписку з рахунку, їй стало відомо, що в період часу, коли вона хворіла, з її рахунку невстановлені особи знімали грошові кошти з її карткового рахунку до 05.08.2022. Всього, невстановленою особою знято з її рахунку кошти у загальному розмірі 118602,87 грн. На її звернення відповіді від відповідача не отримано. У звязку з вищевикладеним, вважає, що відповідач завдав їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 100000,00 грн. Оскільки, вона позбавлена була можливості купувати продукти харчування, ліки та винаймати осіб, які б за нею доглядали у звязку з її хворобливим станом.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що 10.03.2011 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття поточного рахунку та розрахунково-касове обслуговування вкладу «Пенсійний» в національній валюті № 46791, без відкриття банківської платіжної картки. Відповідно до виписки по банківському рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у грудні 2017 відбулися прибуткові операції (зарахування), а саме: 07.11.2017 зараховано пенсію у розмірі 1577,15 грн.; 07.12.2017 зараховане пенсію у розмірі 1577,15 грн.; 26.12.2017 зараховане пенсію у розмірі 1689,56 грн.; 07.02.2018 зараховане пенсію у розмірі 1689,56 грн. Твердження позивачки, що сума пенсії у розмірі 1689,56 грн. за січень 2018 року не була зарахована банком на її поточний рахунок є хибним та бездоказовим. Позивачкою не було враховано, що у грудні 2017 року Управлінням ПФУ в м. Миколаєві було перераховано на банківських рахунок ОСОБА_1 пенсію, як за поточний місяць так і за січень 2018, які були зараховані банком та в подальшому виплачені позивачу. Відтак, твердження позивачки про не зарахування АТ «Ощадбанк» суми у розмірі 1689,56 грн. за січень 2018 на її банківських рахунок є безпідставним. Щодо спростування твердження позивачки стосовно неотриманої позивачем суми у розмірі 543,25 грн. слід зазначити, що згідно виписки з банківського рахунку позивача, 07.05.2019 на рахунок позивача було зараховано суму у розмірі 543,25 грн. з призначення платежу «Виплата субсидії згідно ПКМУ від 21.10.1995 № 848». 07 травня 2019 року на рахунок позивачки також було зараховано суму у розмірі 2011,95 грн. з призначенням платежу «Оплата пенсійних реєстрів ОСОБА_1 ; НОМЕР_1 ; 07.05.2019». 16 травня 2019 з призначення платежу «Повернення коштів згідно договору 11 206 21 від 10.03.2011» позивачці виплачено суму у розмірі 2555,00 грн. (до якої входить сума 543,25 грн. + 2011,95 грн., які разом складають 2555,20 грн. Не є правдивим доводи позивачки, що у період часу з 12.04.2019 по 05.08.2022 вона не зверталася до відділення банку з метою отримання банківських послуг. Позивачка неодноразово зверталася до Урядової «гарячої лінії» з приводу обслуговування її у відділенні банку. Також не відповідає дійсності твердження позивачки про перебування залишку коштів на рахунку у розмірі 12269 грн. Після отримання позивачкою коштів у загальному розмірі 168068,00 грн., на поточному рахунку позивачки знаходилося 0,32 грн. В подальшому позивачка систематично відвідувала відділення банку та отримувала через касу грошові кошти, що перебували на її рахунку за період з 12.04.2019 по 05.08.2022. У травні 2023 року виникла проблемна ситуація з приводу неможливості отримання ОСОБА_1 грошових коштів з поточного рахунку, у звязку з чим позивачка зверталася до Урядової «гарячої лінії». АТ «Ощадбанк» зазначає, що 27.06.2023 після надання позивачкою до обслуговуючого відділення банку повного пакету документів, банком було здійснено обслуговування клієнта-позивача та видано з поточного рахунку грошові кошти у розмірі 95000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди та не надано жодних змістовних обґрунтувань і належних доказів заподіяння моральної шкоди. Філія - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» не є юридичною особою, не може мати цивільні процесуальні права та обов`язки, а відтак не може бути відповідачем у даній справі.

Ухвалою суду від 08.11.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 22.11.2023, заяву представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження по справі, залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 12.12.2023, клопотання позивачки про долучення до матеріалів справи розрахунок суми судових витрат по справі залишено без розгляду та повернуто позивачці.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Сторони зазначають, що 10.03.2011 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття поточного рахунку та розрахунково-касове обслуговування вкладу «Пенсійний» в національній валюті № 46791, без відкриття банківської платіжної картки.

Позивачка зазначає, що отримавши виписку по рахунку та ознайомившись з нею, їй стало відомо, що відповідачем не зараховано, на відкритий на її ім`я рахунок, отриману суму пенсії у розмірі 1689,56 грн та протягом тривалого часу з її рахунку невідомими особами були зняті кошти на загальну суму 118602грн, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з дійсним позовом.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки в банках (далі - Порядок).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 Порядку встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки). Уповноваженими банками є банки, визнані переможцями конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги, що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним фондом укладено відповідні договори.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплата пенсій та грошової допомоги здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та,що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Відповідно до виписки по банківському рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у грудні 2017 відбулися прибуткові операції (зарахування), зокрема: 07.11.2017 зараховано пенсію у розмірі 1577,15 грн.; 07.12.2017 зараховано пенсію у розмірі 1577,15 грн.; 26.12.2017 зараховано пенсію у розмірі 1689,56 грн.; 07.02.2018 зараховано пенсію у розмірі 1689,56 грн. від Управління ПФУ в м. Миколаєві.

З вказаної виписки вбачається, що на поточний рахунок ОСОБА_1 від Управління ПФУ у м. Миколаєва в грудні 2017 року зараховано пенсію двічі, а саме 07.12.2017 та 26.12.2017.

Твердження позивачки, що сума пенсії у розмірі 1689,56 грн. за січень 2018 року не була зарахована банком на її поточний рахунок є хибним.

ОСОБА_1 отримано грошові кошти у розмірі 168068,00 грн., а саме: 10.09.2019 у розмірі 60000,00 грн. та 11.09.2023 у розмірі 108068,00 грн., що підтверджується випискою з рахунків в національній валюті станом на 27.06.2023.

Згідно виписки з банківського рахунку позивача від 27.06.2023, вбачається, що 07.05.2019 на рахунок позивача було зараховано суму у розмірі 543,25 грн. з призначення платежу «Виплата субсидії згідно ПКМУ від 21.10.1995 № 848». 07 травня 2019 року на рахунок позивачки також було зараховано суму у розмірі 2011,95 грн. з призначенням платежу «Оплата пенсійних реєстрів ОСОБА_1 ; НОМЕР_1 ; 07.05.2019». 16 травня 2019 з призначення платежу «Повернення коштів згідно договору 11 206 21 від 10.03.2011» позивачці виплачено суму у розмірі 2555,00 грн. (до якої входить сума 543,25 грн. + 2011,95 грн., які разом складають 2555,20 грн.

В позовній заяві позивачка вказує, що у період з 12.04.2019 по 05.08.2022 грошові кошти, які знаходилися на її рахунку вона не отримувала та відділення банку не відвідувала, оскільки хворіла. З її рахунку невстановленою особою знято грошові кошти до 05.08.2022 на загальну суму 118602,87 грн.

Згідно виписки № 125 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого з КНП «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» МОР, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 05.01.2023 по 23.02.2023. Рекомендовано госпіталізацію в КНП «Миколаївський обласний центр лікування інфекційних хвороб» МОР для подальшого лікування за домовленістю.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що доводи позивачки, що у період часу з 12.04.2019 по 05.08.2022 вона не зверталася до відділення банку є неправдивими та спростовуються зверненнями позивачки до Урядової «гарячої лінії».

До матеріалів відзиву додано Реєстраційні картки звернень, з яких вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Урядової «гарячої лінії»:

- 22.05.2021 зі скаргою на працівницю «Ощадбанк» ОСОБА_2 за адресою: м. Миколаїв, вул. Озерна. Повідомляє, що звернувшись до «Ощадбанку» з приводу оплати комунальних послуг, як особі з інвалідністю було відмовлено у допомозі. Прохання вжити відповідних заходів щодо відмови в допомозі, як особі з інвалідністю;

- 18.05.2023 з проханням виплатити кошти, які знаходяться на її рахунку в АТ «Ощадбанк» найближчим часом, так як вона перебуває у скрутному матеріальному становищі;

- 22.05.2023 повідомляє, що мала рахунок у відділенні АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 за адресою: м. Миколаїв, вул. Озерна, 11. На рахунку понад 100000 грн. 17.05.2023 заявниця звернулася до зазначеного відділення для отримання коштів. Кошти не надано. рекомендовано переукласти договір. 22.05.2023 заявниця зверталася до відділення повторно, але коштів не отримала. Біля 10:16 заявниця викликала поліцію, але станом на 17:25 поліція не приїхала на виклик. Прохання виплатити заявниці зазначені кошти і притягнути винних до відповідальності у разі зникнення коштів.

Відповідно до листа АТ «Державний ощадний банк України» філія - Миколаївське обласне управління від 01.06.2023 за вих. № 112.12.21/1803/2023/с на звернення ОСОБА_1 від 18.05.2023 та 22.05.2023, для зняття коштів з рахунку без платіжної картки відповідно до порядку 990 7.2.1 Видача готівкових коштів з рахунку Клієнта без використання платіжної картки (тобто без її фізичної наявності) можлива за умови проведення ідентифікації та верифікації особи клієнта/довіреної особи клієнта/спадкоємця/законного представника клієнта у встановленому у банку порядку, при цьому відповідальність за її проведення ідентифікації та верифікації покладається на відповідальних працівників банку.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що 27.06.2023 після надання позивачкою до обслуговуючого відділення банку повного пакету документів, банком було здійснено обслуговування клієнта-позивача та видано з поточного рахунку грошові кошти у розмірі 95000,00 грн.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що позивачка систематично відвідувала відділення банку та отримувала через касу грошові кошти, що перебували на її рахунку.

На підтвердження зазначеного до матеріалів відзиву долучено: заяву на видачу готівки № 614881415 від 12.04.2019 у розмірі 3210,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 16.05.2019 у розмірі 2555,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 22.06.2019 у розмірі 2014,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 23.07.2019 у розмірі 2000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 10.08.2019 у розмірі 2500,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 16.11.2019 у розмірі 4024,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 23.01.2020 у розмірі 7210,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 25.02.2020 у розмірі 3170,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 16.03.2020 у розмірі 3183,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 29.05.2020 у розмірі 7495,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 26.09.2020 у розмірі 9067,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 27.10.2020 у розмірі 2289,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 29.12.2020 у розмірі 9006,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 27.02.2021 у розмірі 8160,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 22.05.2021 у розмірі 12000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 20.04.2022 у розмірі 1000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 28.04.2022 у розмірі 1000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 18.05.2022 у розмірі 1000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 25.05.2022 у розмірі 4000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 26.05.2022 у розмірі 4000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 02.06.2022 у розмірі 1000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 21.07.2022 у розмірі 4000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 25.07.2022 у розмірі 5000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 03.08.2022 у розмірі 6000,00 грн.; заяву на видачу готівки № 614881415 від 05.08.2022 у розмірі 10000,00 грн..

На вказаних заявах міститься підпис позивачки ОСОБА_1 про отримання коштів.

Твердження позивачки, що в період часу з 12.04.2019 по 05.08.2022 грошові кошти, які знаходилися на її рахунку у розмірі 118602,00 грн. вона не отримувала та відділення банку не відвідувала та вказані кошти з її рахунку знято невстановленою особою, судом не береться до уваги, оскільки, зокрема, позивачкою не надано на підтвердження вказаного жодного належного та достатнього доказу, зокрема не долучено до матеріалів справи: заяви про звернення до органів поліції про зникнення коштів на рахунках; заяви до керівництва АТ «Ощадбанк» з даним фактом; не заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису на заявах про видачу готівки № 614881415, тощо.

Позивачкою ОСОБА_1 не доведено належним чином підстав позову, а саме, не отримання нею грошових коштів у сумі 118602,87 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неотриманих грошових коштів у розмірі 118602,00 грн., задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог, оскільки вони є похідними від позовної вимоги про стягнення з відповідача неотриманих грошових коштів в задоволенні якої відмовлено.

Стосовно вимог позивачки до заявлених Миколаївського управління АТ «Ощадбанк», слід зазначити наступне.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань про філію - Миколаївське обласне управління AT «Ощадбанк», код ВГТ 09326464, філія - Миколаївське обласне управління AT «Ощадбанк» є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що не має статусу юридичної особи.

Відповідно до норм ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем і відповідачем у суді.

Згідно п. 180 Статуту AT «Ощадбанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 № 261 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 958 від 27.08.2022) (далі Статут), текст якого міститься в мережі Інтернет на сайті Верховної Ради України, організаційна структура банку будується за принципом централізації з вертикальним підпорядкуванням і складається з: центрального апарату; філій банку, що виділені на окремий баланс; відділень банку - територіально відокремлених безбалансових відділень; представництв банку (у разі їх відкриття).

За змістом п. 183 Статуту філії, територіально відокремлені безбалансові відділення та представництва Банку не мають статусу юридичної особи, діють від імені Банку на підставі Положень про ці установи, якими визначаються їх компетенція, функції, інші питання діяльності та підпорядкування. Положення про такі установи та зміни до них затверджуються в порядку, визначеному цим Статутом. Реєстрація філій, територіально відокремлених безбалансових відділень та представництв Банку здійснюється відповідно до вимог законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 64 ГК України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Таким чином позивачем подано позовну заяву до відокремленого підрозділу AT «Ощадбанк», який не є юридичною особою.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з вищезазначеного, філія (відокремлений підрозділ) юридичної особи не може бути відповідачем в силу прямої норми процесуального закону, що вказує на неналежність відповідача у справі.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду наведеному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (п. 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (п. 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (п. 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (п.п. 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51 /16-ц (п. 31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п. 38) визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, філія-Миколаївське обласне управління AT «Ощадбанк» не с юридичною особою, не може мати цивільні процесуальні права та обов`язки а відтак не може бути відповідачем у даній судовій справі.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Миколаївської обласної філії АТ «Ощадбанк» про стягнення не отриманих сум - відмовити.

Судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи покладаються на сторони відповідно до їх фактичного понесення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Миколаївської обласної філії АТ «Ощадбанк», юридична адреса: м. Миколаїв, Херсонське шосе, 50.

Повний текст судового рішення складено «14» березня 2024

Суддя Н.О. Рум`янцева