Справа № 453/1782/24 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3248/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

17.10.2024 року, до пред`явлення позову, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив забезпечити його майбутній позов до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного догляду за сином, шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (Сколе), а також центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії щодо його ( ОСОБА_2 ) призову на військову службу по мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду в даній справі.

Необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення заявник обґрунтовує тим, що він є військовозобов`язаним і відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає призову на військову службу, а на днях йому вручили повістку №438616 від ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про необхідність з`явитись до ТЦК, відтак, якщо його призвуть на військову службу, то дитина залишиться без батьківського піклування, оскільки мати дитини має іншу сім`ю, з дитиною не бачиться і не спілкується, взагалі, не проявляє інтересу до дитини.

Наголошує, що без вжиття заходів забезпечення позову мобілізаційні заходи відносно нього ( ОСОБА_2 ) будуть завершені, а тому будь-яке рішення в цій справі не поновить його порушені права і права його дитини, яка фактично залишиться без сім`ї.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_2 , просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що призов заявника на військову службу позбавить дитину батьківського піклування і поставить під загрозу життя та здоров`я дитини.

Вважає, що незабезпечення позову по суті призведе до залишення малолітньої дитини без рідної сім`ї і можливого відібрання її до дитячого притулку, за наявності рідного батька.

Додає, що рідна мати вже понад рік не спілкується з дитиною, оскільки має іншу сім`ю та очікує дитину від іншого чоловіка, тому примусове повернення дитини до матері в іншу сім`ю може ще гірше відобразитись на житті та здоров`ї дитини.

Вважає, що захід забезпечення позову абсолютно не виходить за межі позовних вимог про визнання обсягу прав батька відносно дитини, з яким заявник має намір звернутись до суду.

Апелянт вважає, що твердження суду першої інстанції про неспівмірність заходу не тільки суперечить нормам права, покликаних на першочерговий, пріоритетний захист інтересів дитини, але й загальним засадам справедливості та правосуддя.

Додає, що зв`язок між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги полягає саме у збереженні та продовженні реалізації прав рідного батька щодо своєї дитини.

Вказує, що призов заявника на військову службу фактично унеможливить реалізацію права на відстрочку, яке виникне після прийняття рішення у даній справі.

Зазначає, що факт відсутності перебування дитини з рідним батьком максимально негативно відобразиться на психологічному стані дитини.

09 та 16 грудня 2024 року ОСОБА_3 подала до апеляційного суду заяви, в яких просить не задовольняти вимоги заявника.

Заслухавши пояснення сторони заявника в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 ст.152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (п.п. 4, 10) роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених заявником вимог про вжиття заходів забезпечення, шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (Сколе), а також центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії щодо призову заявника на військову службу по мобілізації, оскільки такі заходи не стосуються предмету майбутнього позову заявника, яким є встановлення факту самостійного виховання та догляду дитини, а відтак, є неспівмірними із позовними вимогами заявника, які він має намір заявити у майбутньому позові.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду по суті вирішення даного питання і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 27 грудня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич