ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-808/2000Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/817/155/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року, постановлену суддею Яковець Н.В. у цивільній справі 2-808/2000 за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2000 року зобов`язано Чортківський районний відділ земельних ресурсів та Тернопільський філіал інституту землеустрою встановити ОСОБА_1 , власнику земельної частки (паю) в АПГ Маяк земельну ділянку в натурі площею 3,10 га на полі №2 масиву від с. Швайківці Чортківського району Тернопільської області та виготовити техдокументацію на земельну частку (пай) та державного акта на право приватної власності на землю.

Однак, на даний час рішення суду не виконано, тому ОСОБА_1 просив суд встановити контроль за виконанням вказаного рішення суду, зобов`язавши вказані органи виконати зазначене рішення суду та подати до суду письмовий звіт про хід виконання цього рішення.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відкрити провадження у справі. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не взяв до уваги ту обставину, що він звернувся за захистом своїх майнових прав. Він звертався до державної виконавчої служби, однак остання не вчиняла дій для для виконання рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 186 ЦПК України, суд прийшов до переконання, що така заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим внаслідок неправильного застосування норм процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання зазначеної норми у ЦПК України міститься окремий розділ, присвячений питанням судового контролю.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розділ VІІ ЦПК України обмежує судовий контроль можливістю сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. В силу диспозитивності цивільного процесу, наведені положення реалізуються шляхом подання стороною виконавчого провадження відповідної скарги за правилами, встановленими ЦПК України, та з дотриманням строків, визначених цим Кодексом.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення судового контролю за виконанням рішення суду у спосіб, зазначений ОСОБА_1 , чинним законодавством не передбачено, тому така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте суд не врахував, що обрання стороною неефективного способу захисту своїх прав не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень, можливість подання якої передбачена розділом VІІ ЦПК України.

Отже, висновок суду про те, що така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є помилковим.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Скарга, подана у порядку, визначеному розділом VІІ ЦПК України, має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Заява ОСОБА_1 дійсно не відповідає зазначеним вимогам.

Звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до статті 447 ЦПК України, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви.

Це пояснюється тим, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20, від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц, 15 вересня 2021 року у справі №761/16863/14-ц.

За таких обставин, суд першої інстанції не врахувавши зазначених процесуальних норм, не застосував ст. 185 ЦПК України та не надав ОСОБА_1 можливості усунути недоліки поданої ним скарги.

З врахуванням наведеного ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду, зокрема, перевірки скарги на її відповідність загальним вимогам (правилам) щодо форми та змісту позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 379, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2023 року скасувати.

Направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.