ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/251/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

апелянта - ОСОБА_1 ,

представника апелянта - Пацули В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/13074/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2023 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 04 грудня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що сторони з 2013 року по 2014 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася спільна дитина - ОСОБА_6 , у свідоцтві про народження якої батьком вказаний ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_4 , у відповідності до ст.126 СК України.

У 2014 році дитина проживала з відповідачкою та за час їх спільного проживання остання неодноразово залишала дитину на батька, а сама відлучалася з невідомих причин. Також до дитини за цей час приїжджала бабуся (мати відповідачки), оскільки відповідачка, зловживаючи алкогольними напоями, не могла доглядати за дитиною. Після досягнення дитиною 1.5 року її до себе на виховання забрала бабуся. На той час дитина була у занедбаному стані. ОСОБА_4 тижнями не відвідувала дитину, не доглядала її, не займалася її вихованням, не забезпечувала її продуктами харчування, належним медичним доглядом, не брала будь-якої участі у житті дочки, продовжувала зловживати алкогольними напоями. Позивач ОСОБА_1 на той час не проживав з відповідачкою і їх спільною дитиною, однак добровільно на її рахунок та пізніше на рахунок бабусі ОСОБА_7 сплачував грошові кошти на утримання дитини. Крім того, позивач був постійно на зв`язку з бабусею, брав участь у вихованні та навчанні дитини.

У серпні 2022 року позивач забрав дочку до себе на виховання, оскільки бабусі було важко з нею справлятися. На даний час відповідачка не виявляє будь-якої зацікавленості у житті дитини, не спілкується з нею, не намагається відновити контакт із дочкою, хоча позивач не чинить перешкод у їх спілкуванні. Відповідачка від народження дитини, так і по теперішній час не піклується про дочку жодним чином, не дбає про її матеріальне забезпечення, необхідне харчування, лікування, взагалі не контактує з дитиною та не виявляє до неї будь-якого інтересу, внаслідок чого створюються умови, які шкодять інтересам дитини.

На даний час спільна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , його дружиною, сестрою та зведеною сестрою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на повному утриманні свого батька.

Вказує, що відповідачка ОСОБА_4 притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання іншої своєї дитини, що характеризує її з негативної сторони. На думку позивача, ухилення відповідачки ОСОБА_4 від виконання її батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є свідомим те не пов`язане із станом здоров`я останньої, обставинами непереборної сили чи іншими об`єктивними обставинами. Окрім того, вказує, що батько і мати мають рівні обов`язки щодо дитини та зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття, при цьому відповідачка є здоровою та працездатною, а тому зможе та повинна сплачувати аліменти.

У зв`язку з викладеним просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 в розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи стягувати з 13 липня 2023 року та до досягнення донькою повноліття.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Стягнуто із ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 1073.60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, представник ОСОБА_1 - адвокат Пацула В.О. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сукупність доказів, які надав позивач, процесуальна поведінка відповідачки у справі дають змогу зробити цілком очевидний висновок про умисне нехтування ОСОБА_4 своїми батьківськими обов`язками. Ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому залишенні місця свого постійного проживання з дитиною, залишення дитини своїй матері, яка в силу свого віку та стану здоров`я не мала достатніх можливостей доглядати онуку. Крім того, відповідачка вела аморальний спосіб життя, зловживаючи алкоголем та перебуваючи в різних сумнівних компаніях.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 звернувся із позовом про позбавлення батьківських прав з метою саме якнайкращого захисту інтересів дитини. На думку апелянта, відмова суду у позбавленні матері ОСОБА_4 її батьківських прав унеможливить та значно погіршить реалізацію особистих прав неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- отримання ідентифікаційного коду для дочки;

- реєстрація місця проживання дитини;

- отримання «картки Тернополянина» на пільговий проїзд у міському транспорті;

- замовлення та отримання банківської картки « Юніор »;

- отримання пільг по державній програмі «є-Оселя»;

- усиновлення відповідальною матір`ю.

У зв`язку з наведеним просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційнну скаргу від учасників до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пацула В.О. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідачка та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Апеляційна скарга подана лише в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, а тому в іншій частині рішення суду колегією суддів не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що Виконавчим комітетом Пироговецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області 25 червня 2014 року зроблено актовий запис №8, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 23 січня 2020 року Хмельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (а.с.16).

Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 6 від 24 травня 2023 року, в актовому записі № 8 від 25 червня 2014 року, зробленого Виконавчим комітетом Пироговецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому, відомості про батька записані відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України (а.с.17).

Як стверджує позивач у позовній заяві та не спростовано матеріалами справи, дочка ОСОБА_6 від народження і до 2022 року проживала спочатку з матір`ю ОСОБА_4 , згодом - з бабусею ОСОБА_7 (матір`ю відповідачки).

У цей період, зокрема протягом 2016-2022 років позивач добровільно перераховував кошти на рахунок відповідачки (до кінця 2019 року), згодом - на рахунок її матері ОСОБА_7 , зазначаючи в більшості випадків призначення платежу - добровільні аліменти для ОСОБА_6 , що підтверджується копіями виписок про проведення банківських операцій із переказу коштів (а.с.32-39).

З 22 березня 2022 року ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 22 березня 2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.42).

З Акту обстеження умов проживання від 29 серпня 2022 року встановлено, що ОСОБА_6 станом на вказану дату проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , його дружиною - ОСОБА_9 та зведеною сестрою - ОСОБА_10 (а.с.18).

25 квітня 2023 року та 23 травня 2023 року комісійно було остежено житлові умови сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . З Актів вбачається, що позивач зі своєю сім`єю фактично проживають за вказаною адресою без реєстрації на підставі договору оренди від 08 травня 2023 року. До складу їх сім`ї входять: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_9 (дружина батька), ОСОБА_6 , ОСОБА_12 (сестра) та ОСОБА_10 (зведена сестра). Умови проживання задовільні, є необхідні умови для проживання та розвитку дітей (а.с.19, 20).

Згідно довідки № 697/2/1512 від 30 квітня 2023 року, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться сім`я у складі: дружини ОСОБА_9 , падчерки ОСОБА_10 , дочки ОСОБА_6 , дочки ОСОБА_12 (а.с.21).

Із довідки № 02-12/75 від 01 травня 2023 року про участь батьків учениці 3-В класу ОСОБА_6 у шкільному житті дитини, виданої дирекцією Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №18, вбачається, що ОСОБА_6 навчалася в 3-В класі з 01 вересня 2022 року до 10 березня 2023 року. Харчувалася у шкільній їдальні та відвідувала групу продовженого дня. Дитина завжди була охайною та доглянутою. Регулярно відвідувала заняття у школі. Батько дитини, ОСОБА_1 , цікавився успіхами доньки, приводив і забирав її зі школи. Мати дитини, ОСОБА_4 , контакту зі школою, де навчалася донька, не підтримувала, із вчителем не спілкувалася, успішністю не цікавилася, у школі її не бачили жодного разу (а.с.25).

З 10 березня 2023 року дитина ОСОБА_6 продовжила навчання у Тернопільській ЗОШ І-ІІІ ступенів №14.

Згідно із довідкою № 56/02-12 від 01 травня 2023 року, виданою дирекцією вказаного навчального закладу, вбачається, що мати дитини контакту зі школою не підтримує, із вчителем не спілкується, успішністю не цікавиться, у школі її не бачили жодного разу (а.с.26).

Як вбачається з Довідки про прибутки № 697/1/1555 від 02 травня 2023 року, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що ОСОБА_1 працює в ІНФОРМАЦІЯ_4 , займає посаду військовослужбовця. Загальна сума прибутків за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року становить 244 208,92 грн (а.с. 27).

Згідно постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2022 року у справі № 678/1109/22 встановлено, що ОСОБА_4 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, зокрема, за ухилення від передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.31).

Згідно відповіді на адвокатський запит № 189 від 02 червня 2023 року, наданої службою у справах дітей Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, встановлено, що рішення про взяття на первинний облік дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такої, яка залишилася без батьківського піклування, та дитини, яка опинилася в складних життєвих обставинах, не приймалось. Також зазначено, що ОСОБА_4 службою у справах дітей до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП не притягувалася (а.с.28).

Згідно висновку органу опіки та піклування від 04 жовтня 2023 року № 1173, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.65-66).

У висновку зазначено, що з матеріалів справи встановлено, що дитина проживала разом зі своєю бабусею у Хмельницькій області, оскільки мати не виконувала своїх батьківських обов`язків. У серпні 2022 року батьком дитини прийнято рішення забрати доньку ОСОБА_6 до себе на виховання, оскільки бабусі дитини було важко з нею справлятися. Батько дитини на засідання комісії не з`явився, повідомивши, що перебуває на території проведення воєнних дій. ОСОБА_9 , яка є дружиною батька дитини ОСОБА_1 , на засіданні комісії повідомила, що на даний час вихованням, матеріальним забезпеченням, навчанням дитини займаються вони разом з чоловіком. Мати дитини проживає на території Хмельницької області, жодної участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться здоров`ям, фізичним та духовним розвитком дочки та веде аморальний спосіб життя. 23 травня 2023 року працівниками управління проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_1 проживає разом із сім`єю на підставі договору оренди у квартирі, яка складається з трьох кімнат, з усіма комунальними зручностями, для дітей відведена окрема кімната, в якій наявні всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. 25 серпня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_6 повідомила, що надалі бажає проживати з своєю сім`єю у місті Тернополі, з мамою вона не спілкується зовсім. ОСОБА_4 на засідання комісії не з`явилася та не повідомила про причини своєї відсутності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).

Відповідно до статей 3, 155 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона:

1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.

Згідно із статтею 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на ухилення відповідачкою ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Умовою ухилення від обов`язків з виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Судом встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, остання продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки щодо своєї доньки.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідачки щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У справі, яка переглядається апеляційним судом, відсутні докази застосування до відповідачки ОСОБА_4 будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що постанова Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП відносно дитини - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказаних обставин не підтверджує, оскільки стосується іншої дитини відповідачки.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач на підтвердження поведінки відповідачки щодо невиконання батьківських обов`язків надав лише копії довідок № 02-12/75 від 01 травня 2023 року, № 56/02-12 від 01 травня 2023 року, виданих шкільними навчальними закладами.

Однак та обставина, що відповідачка не цікавиться освітньо-виховним процесом доньки не може бути безумовною підставою для задоволення даного позову.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до служби у справах дітей щодо невиконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків.

Таким чином, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції правильно не брав до уваги висновок Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, яким визнано доцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вказаний висновок недостатньо мотивований, зокрема, не аргументовано, які саме інтереси малолітньої дитини враховано та яким чином позбавлення батьківських прав забезпечуватиме інтереси самої дитини.

Разом з тим, колегія погоджується з висновком місцевого суду, що участь ОСОБА_4 у вихованні дочки не є достатньою, а тому відповідачку слід попередити, що у разі продовження неналежного виконання нею батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, вона в подальшому може бути позбавлена батьківських прав.

Доводи апелянта про те, що поведінку відповідачки можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки не встановлено, що відповідачка притягувалася до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відмова суду у позбавленні матері ОСОБА_4 її батьківських прав значно погіршить реалізацію особистих прав доньки ОСОБА_6 , оскільки вказані обставини не належать переліку підстав для позбавлення батьківських прав, визначених в ст.164 СК України.

Колегія суддів зазначає що відсутні докази, що відповідачка негативно впливає на психологічний стан та розвиток дитини, та зазначає, що у разі існування таких проблем їх можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавляння батьківських прав.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 25 березня 2024 року.

Головуючий: О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома