ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/132/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

відповідача ОСОБА_1 , представників учасників справи - адвокатів Федчишина Г.С., СивакаТ.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/20449/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дата складення повного тексту рішення не зазначена) в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ об`єкта нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що вони та відповідач є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями, з рівними частками по 1/3, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначали, що у зв`язку із неодноразовими конфліктами з приводу спільного використання житлового будинку, які неможливо врегулювати мирним шляхом, виникла необхідність поділу в натурі об`єкта нерухомого майна між співвласниками із припиненням на нього право спільної часткової власності.

Вказували на те, що є технічно можливим поділ об`єкта нерухомого майна без значного порушення рівності часток усіх співвласників, а переобладнання житлового будинку у зв`язку з його поділом, не потребує дозвільних документів, якими регламентується містобудівна діяльність.

Тому просили:

1) припинити право спільної часткової власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями, шляхом поділу між співвласниками.

2) визнати за ОСОБА_1 право власності на виділену в натурі частину спірного домоволодіння, загальною вартістю 162 290, 00 грн., а саме: частину житлового будинку («1-3» - житлова кімната площею 17,3 кв.м., «1-4» - житлова кімната площею 21,0 кв.м.) загальною площею 38,3 кв.м. вартістю 91 102, 00 грн. і господарські будівлі та споруди («Г» - Гараж, «Е» -Хлів, «І» -1/3 воріт, «2» - 1/3 огорожі) вартістю 71 188, 00 грн.

3) визнати за ОСОБА_3 право власності на виділену в натурі частину спірного домоволодіння, загальною вартістю 166 636, 00 грн., а саме: частину житлового будинку («1-2» коридор площею 8,3 кв.м., «1-6» площею 22,0 кв.м.) загальною площею 30,3 кв.м. вартістю 72 073, 00 грн. і господарські будівлі та споруди («Б» - Господарське приміщення, «цп» - Цокольний поверх, «Д» - Хлів, «І» -1/3 воріт, «2» - 1/3 огорожі) вартістю 94 563, 00 грн;

4) визнати за ОСОБА_2 право власності на виділену в натурі частину спірного домоволодіння, загальною вартістю 161 124, 00 грн, а саме: частину житлового будинку («1-1» - Коридор площею 9.2 кв.м., «1-5, житлова кімната площею 16,6 кв.м., «1-7» - Кухня площею 8.4 кв.м., «1-8 Кладова площею 1,2 кв.м.) загальною площею 35.4 кв.м. вартістю 84 202, 00 грн і господарські будівлі та споруди («сх» - Сходи, «пд» - Підвал, «В» - Літня кухня, «І» -1/3 воріт, «2» - 1/3 огорожі) вартістю 76 922, 00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Здійснено поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 між його співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно Варіанту №1 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №649/994/22-22 від 06 березня 2023 року.

В порядку поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, визнано:

За ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частину житлового будинку, а саме на: житлову кімнату 1-4 площею 21 кв.м., житлову кімнату 1-3 площею 17,3 кв.м., гараж під літ. «Г», хлів під літ. «Е».

За ОСОБА_3 право особистої приватної власності на частину житлового будинку, а саме на: житлову кімнату 1-6 площею 22 кв.м., житлову кімнату 1-2 площею 8,3 кв.м., хлів під літ. «Д», господарське приміщення під літ. «Б», цокольний поверх під літ. «Б».

За ОСОБА_2 право особистої приватної власності на частину житлового будинку, а саме на: житлову кімнату 1-5 площею 16,6 кв.м., кухню 1-7 площею 8,4 кв.м., кладову 1-8 площею 1,2 кв.м., коридор 1-1 площею 9,2 кв.м., підвал під літ. «пд», сходи під літ. «сх».

Ворота та огорожу, які розташовані в АДРЕСА_1 залишено в спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним із них право на 1/3 частини воріт та огорожі.

Зобов`язано: ОСОБА_1 за власний рахунок замурувати дверний проріз із кімнати 1-3 до коридору 1-2; ОСОБА_3 за власний рахунок замурувати дверний проріз із кімнати 1-6 до кімнати 1-5, із коридору 1-2 до кімнати 1-5, а також улаштувати дверний проріз із кімнати 1-6 до коридору 1-2; ОСОБА_2 за власний рахунок улаштувати дверний проріз із кімнати 1-5 до коридору 1-1, а також замурувати дверний проріз із коридору 1-1 до коридору 1-2.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вказаний на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Сторонам роз`яснено, що для проведення реконструкції (поділу) будинку необхідно виконати проект ліцензованою проектною організацією.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2226 грн. та в користь ОСОБА_1 1 060 грн. в якості компенсації за відступ від рівності часток у житловому будинку при його поділі.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1388,40 грн. та в користь ОСОБА_3 1388, 40 грн. сплаченого позивачами судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2265,24 грн. сплачених за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити - виділити в натурі та визнати за ним право особистої приватної власності на частину житлового будинку по АДРЕСА_1 ., а саме на: житлову кімнату 1-4 площею 21 кв.м., житлову кімнату 1-3 площею 17,3 кв.м., гараж під літ. «Г», хлів під літ. «Е»; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частину вищезазначеного житлового будинку, а саме на: житлову кімнату 1-5 площею 16,6 кв.м., кухню 1-7 площею 8,4 кв.м., кладову 1-8 площею 1,2 кв.м., коридор 1-1 площею 9,2 кв.м., підвал під літ. «пд», сходи під літ. «сх». В решті рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що висновок експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 06 березня 2023 року містить лише один варіант поділу житлового будинку з господарськими будівлями, що свідчить про його неповноту.

Звертає увагу на те, що при поділі згідно Варіанту 1 необхідно: замурувати дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-2, 1-2 та 1-3, 1-2 та 1-5, 1-5 та 1-6, улаштувати дверні прорізи віконному для доступу до приміщень 1-3 та 1-6, улаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1 -1 та 1-5, 1-2 та 1-6, однак ні судом, ні експертом не вказано, хто із співвласників повинні здійснити такі роботи.

Посилається на те, що між сторонами не складалось жодного відповідного порядку користування приміщеннями спірного житлового будинку, оскільки він із своєю сім`єю не проживає в згаданому будинку з 2020 року.

Вказує на те, що до 2020 року проживав у вказаному житловому будинку разом із своєю сім`єю, яка складається з дружини, сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (яка є зареєстрованою за даною адресою), та він планує проживати після даного поділу, однак судом не з`ясовувалось чи порушуються при такому поділі права його дітей.

Зазначає, що прохання виділити йому саме цю частину про яку він посилається в апеляційній скарзі, пов`язане з тим, що йому виділено лише одну кімнату житловою площею 16,6 кв.м., в якій він не зможе розміститись разом із членами своєї сім`ї, а також у зв`язку з наявністю у даній частині гаража, яким він має намір користуватися у майбутньому та відсутністю у батьків - позивачів у справі транспортного засобу.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Сивака Т.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає, що поділ вищезгаданого нерухомого майна здійснено судом з врахуванням вимог законодавства, обставин справи та є таким, що не порушує інтересів жодного співвласника.

Зазначає, що в гаражі ОСОБА_1 зберігає автомобіль, який належить його другому сину ОСОБА_6 та його сім`ї, які проживають спільно з позивачами.

Вказує на помилковість твердження апелянта про не зазначення судом, хто має зробити роботи з приводу замурування дверних прорізів та їх відповідне улаштування, оскільки рішенням суду чітко зобов`язано сторони здійснити такі роботи та конкретизовано хто і які роботи має здійснити.

Посилається на безпідставність доводів скаржника про те, що здійснений рішенням суду поділ майна порушує права його дітей, оскільки в даному випадку враховуються інтереси співвласників майна, а не їхніх дітей.

Окрім цього, ОСОБА_2 та його сім`я не проживають у спірному майні, а забезпечені іншим житлом на праві приватної власності, що підтверджено самим відповідачем.

Натомість позивачі постійно проживають у вищезгаданому житловому будинку та постійно користуються саме тими приміщеннями, на які за ними визнано право особистої приватної власності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Федчишин Г.С. апеляційну скаргу в її межах підтримав, посилаючись, на доводи викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сивак Т.М. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, з мотивів викладених у відзиві.

Від позивачки ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №283597983 від 09 листопада 2021 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, по 1/3 частці кожному, належить житловий будинок загальною площею 104 кв.м., житловою площею 76,9 кв.м., по АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 06 березня 2023 року №649/994/22-22 мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 28 м2 п. 5.19 ДБН В.2.2-15-2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки».

У відповідності до даних копії технічного паспорта на домоволодіння по АДРЕСА_1 , загальна площа приміщень становить 104 м2, в такому випадку частка кожного співвласника 1/3 в одиницях площі буде становити 104,0м2: 3= 34,67м2.

Враховуючи загальну площу житлового будинку, можливість забезпечення співвласників окремими виходами на прилеглу земельну ділянку, можливість проведення за потреби добудови у відповідності до чинних Державних будівельних норм, наявність мереж електропостачання, водопостачання, газопостачання, які можливо розгалузити для сторін у окремі вітки із окремою системою життєзабезпечення для кожної із сторін житлового будинку та «Методичні рекомендації щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», Київ - 2017, розподіл в натурі житлового будинку по АДРЕСА_1 можливий.

На розгляд суду пропонується варіант №1 поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 по 1/3 частині, який найбільш наближений до ідеальних часток.

При поділі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, по 1/3 частині, згідно Варіанту №1 відступ від ідеальних часток становить:

- для одного з співвласників 1/3 частки житлового з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 33/100 і менша від належної частки на 2226 грн.;

- для другого з співвласників 1/3 частки житлового з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 34/100 і більша від належної частки на 3286 грн.;

- для третього з співвласників 1/3 частки житлового з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 33/100 і менша від належної частки на 1060 грн.

При поділі згідно Варіанту №1 необхідно: замурувати дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-2, 1-2 та 1-3, 1-2 та 1-5, 1-5 та 1-6; улаштувати дверні прорізи віконному для доступу до приміщень 1-3 та 1-6; улаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1- та 1-5, 1-2 та 1-6.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що варіант поділу, який запропонований у висновку за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи найбільше відповідатиме інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам, а саме в розмірі 1/3 частки будинковолодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

При поділі ж майна між співвласниками, право спільної часткової власності припиняється для них усіх.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України чи внаслідок його поділу в натурі між співвласниками в порядку ст. 367 ЦПК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, а також при поділі майна між співвласниками, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. При цьому ураховується технічна можливість переобладнання будинку в відокремлені частини із самостійним виходом (ізольовані квартири), які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Таким чином, виділ чи поділ може мати місце виключно при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Близького за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №344/8200/14-ц (провадження №14-302цс19).

Так в даній справі судом встановлено, що позивачам належить на праві власності загалом 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , між співвласниками склався порядок користування вказаним житловим будинком, однак не досягнуто згоди щодо виділу частки позивачів зі спільної часткової власності і відповідно проведення між ними поділу майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 06 березня 2023 року, враховуючи загальну площу житлового будинку можливість забезпечення співвласників окремими виходами на прилеглу земельну ділянку, можливість проведення за потреби добудови у відповідності до чинних Державних будівельних норм, наявність мереж електропостачання, водопостачання, газопостачання, які можливо розгалузити для сторін у окремі вітки із окремою системою життєзабезпечення для кожної із сторін житлового будинку та «Методичні рекомендації щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», Київ - 2017, розподіл (поділ) в натурі житлового будинку по АДРЕСА_1 є можливий.

Погодившись із варіантом поділу № 1, суд виходив з того, що саме такий варіант виділу найбільше відповідатиму інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам по 1/3 частки будинковолодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так як, у зв`язку з виділом часток позивачів у домоволодінні припиняється не тільки їх право спільної часткової власності, а й відповідача, тому суд першої інстанції обґрунтовано провів поділ майна, що є у спільній частковій власності сторін та припинив право спільної часткової власності на дане майно.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до бажання відповідача отримати частку, яка була виділена ОСОБА_1 , оскільки в ній міститься гараж, який на його думку відповідачам не потрібний, так як у них немає автомобіля, а у нього транспортний засіб є, колегія суддів відхиляє, оскільки намір використання гаража в майбутньому не може свідчити про порушення його прав на час виникнення спору в суді.

Крім цього, ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що у даному гаражі зберігає автомобіль другий син - ОСОБА_6 , який проживає зі своєю сім`єю та разом з ними в будинковолодінні і вони спільно використовують автомобіль.

Доводи апелянта про те, що здійснений поділ майна порушує права його дітей, не заслуговують на увагу, оскільки пріоритетним у даному випадку є саме врахування інтересів співвласників майна.

Водночас як вбачається із апеляційної скарги ОСОБА_2 та його сім`я не проживають у спірній нерухомості, оскільки проживають в АДРЕСА_2 , а позивачі проживають постійно у спірному будинковолодінні по АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що наявність у висновку експерта лише одного варіанту поділу нерухомого майна не свідчить про його неповноту як доказу, а тому доводи апелянта щодо цього не заслуговують на увагу.

Крім цього, скаржник фактично не погоджується саме з часткою, яку йому виділив суд, а не з самим варіантом поділу майна, запропонованим експертом, оскільки він бажає отримати частку, що була виділена позивачу ОСОБА_1 .

В даному випадку суд апеляційної інстанції враховує те, що в позивачів, які є батьками відповідача і на відміну від останнього постійно проживають у спірному домоволодінню сформувався певний усталений порядок користування майном в тій частині, яка відповідає їхнім часткам у спільній власності та яка їм виділена, а тому суд першої інстанції вірно врахував це при постановленні рішення.

Оскільки оскаржуваним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок замурувати дверний проріз із кімнати 1-3 до коридору 1-2; ОСОБА_3 за власний рахунок замурувати дверний проріз із кімнати 1-6 до кімнати 1-5, із коридору 1-2 до кімнати 1-5, а також улаштувати дверний проріз із кімнати 1-6 до коридору 1-2; ОСОБА_2 за власний рахунок улаштувати дверний проріз із кімнати 1-5 до коридору 1-1, а також замурувати дверний проріз із коридору 1-1 до коридору 1-2, тому доводи апелянта про не зазначення такої інформації є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.