П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 січня 2024 року місто Київ

справа № 761/28508/21

провадження №22-ц/824/6303/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Нова Пошта»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта»

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 28 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Ольшевської І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживачів, відшкодування завданої майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду в розмірі 5197 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 2021 року позивачкою було замовлено корпусні меблі у ТОВ «Креденс Феніче» (інтернет-магазин «Дубок»), на підставі якого було оформлено замовлення клієнта та рахунок на оплату № 118391 на товари загальною вартістю 5197 грн., а саме шафа-купе.

17 липня 2021 року позивачкою було сплачено аванс по замовленню у розмірі 1560 грн.

25 серпня 2021 року відділенням № 1 ТОВ «Нова пошта» м.Умань у відправника прийнято відправлення та сформовано експрес-накладну.

1 вересня 2021 року відправлення прибуло до відділення № 1 ТОВ «Нова Пошта» у м.Каневі.

2 вересня 2021 року відправлення було видане до здійснення адресної доставки.

2 вересня 2021 року на початку другої половини дня, позивачці зателефонував водій-експедитор та повідомив що за адресою останньої здійснюється доставка вантажу за адресою: АДРЕСА_1 .

Доставлений позивачці багаж був в пошкодженій упаковці, через отвори якої прослідковувались пошкоджені запчастини меблів, у зв`язку з чим вона відмовилася отримувати такий багаж.

Оскільки водій-експедитор наполягав на проведення оплати за доставлений багаж, позивач була змушена оплатити останньому вартість доставленого вантажу готівкою в розмірі 3637 грн. за вантаж, який вона фактично не отримала, про що було складено акт у довільний формі у присутності свідків.

2 вересня 2021 року був здійснений переказ коштів на рахунок відправника у розмірі 3637 грн. з призначенням платежу «переказ в оплату товарів та послуг, ідентифікація товару № 1985».

3 вересня 2021 року позивачка звернулася до відділення № 1 ТОВ «Нова пошта» у м.Каневі для вирішення питання про повернення вартості пошкодженого вантажу.

Працівники відділення відмовилися задовольняти чи вирішувати будь-які клопотання позивачки, в тому числі складати акт про пошкодження вантажу, Експрес-накладну позивачці також не надали.

3 вересня 2021 року позивачкою, в присутності свідків був складений Акт пошкодження/нестачі відправлення та зафіксовано пошкодження вантажу за допомогою фото-зйомки. З фото чітко вбачається, що всі шість палето-місць відправлення 1985 мають пошкодження, пакування порване та місцями мокре, так само, як і самі меблі місцями вологі, та з слідами пошкоджень.

Позивач звертає увагу, що кожне палето-місце відправлення було запаковане в гофро-картон, зафіксований клейкою стрічкою виробника, має маркувальні ярлики експрес-накладної 1985 та окремо маркування виробника, яке відображає інформацію про виробника та модель товару, його кількість, характеристики та стан вантажу, та дату виготовлення - 13 серпня 2021 року, що є свідченням того, що відправником було доставлено до відділення № 1 ТОВ «Нова Пошта» у м.Умань новий товар у належному заводському пакуванні.

Про те, що до відділення № 1 ТОВ «Нова пошта» у м.Умань відправником було доставлено для відправлення вантаж, який містив ознаки пошкодженого чи неналежного пакування, з ознаками пошкодження вантажу - відповідачем жодних доказів не надано.

Передавши вантаж для перевезення, відправник погодився з умовами публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладною № 1985 від 25 серпня 2021 року.

Вантаж за експрес-накладною № 1985 неодноразово переміщувався відповідачем з одного пункту призначення до іншого, і в цілому, перебував на відповідальному зберіганні відповідача - на протязі 10 днів.

Відправником забезпечено пакування відправлення відповідно до Умов надання послуг, останнім, додатково, для забезпечення збереження вантажу, замовлено та сплачено послугу «Пакування». Виробник гарантує відповідність меблів вимогам стандарту в разі дотримання умов транспортування та зберігання.

З огляду на вимоги ст.ст.610, 611, 614, 626, 628, 908, 909, 633, 920, 924 ЦК України, ч.4 си.10 Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізнику, який несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й пошкодження вантажу.

Отже саме відповідач має нести відповідальність за завдані позивачеві збитки у виді матеріальної шкоди в сумі 5197 грн.

Крім того, позивач зазначає про те, що їй завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, психологічних переживаннях, розмір якої вона оцінила в 10000 грн., що відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 28 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 5197 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ТОВ «Нова пошта» через свого представника Воловик С.С. подала апеляційну скаргу, в який просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано, що в ході огляду вантажу між перевізником та вантажоодержувачем не було складено акт, у зв`язку з чим не було належним чином зафіксовано факт пошкодження вантажу. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачем додано до матеріалів справи акт складений в довільній формі за участю громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак він не є належним доказом та не може фіксувати факт пошкодження відправлення як того вимагає Публічний договір та діюче законодавство. Крім того. апелянт зазначає про те, що позивач не скористався своїм правом, що визначено п.4.4.3 Публічного договору та не пред`явив претензію перевізнику щодо якості наданих послуг. Зважаючи на те, що позивачем не додано жодного доказу, що підтверджує вину відповідача, апелянт вважає відсутність вини перевізника у даному спорі повністю доведеною.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір фактичної шкоди у вигляді вартості вантажу в межах оголошеної вартості товару.

Відповідач не погоджується з висновком суду щодо стягнення з ТОВ «Нова Пошта» моральної шкоди 1500 грн., зважаючи на відсутність доказів в обґрунтування причин її виникнення та з огляду на те, що позивачем не вказано в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди.

Також зазначає про те, що зазначені адвокатом Бовшик М.Ю. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., який підготував лише одну позовну заяву, є завищеними, належним чином не обґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Бовшик М.Ю. просив відмовити ТОВ «Нова пошта» у задоволенні апеляційної скарги. Вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Подав заяву про попередній розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 16 липня 2021 року, відповідно до рахунку на оплату № 118391 від 16 липня 2021 року, покупцем ОСОБА_1 у ТОВ «Креденс Феніче» був замовлений товар: шафа-купе 2D 1400, шухляда в шафу 450х450, колір корпусу: сонома 2 шт. шафа-купе 2D 1400 фасад ДСП 660 колір фасаду: сонома; колір профелю: Lux AL (срібло); висота: 2100 мм 2 шт; шафа-купе 2D 1400 корпус 1400х450 колір корпусу:сонома; висота 2100 мм 1 шт. на загальну вартість 5197 грн.

Замовлення оформлено з адресною доставкою на адресу замовника шляхом передання відправлення до ТОВ «Нова пошта» як перевізника.

Позивачка ОСОБА_1 попередньо здійснила переказ коштів ТОВ «Креденс Феніче» на суму 1560 грн., призначення платежу за товар згідно рахунку № 137934 .

2 вересня 2021 року відповідно до документу на переказ готівки в гривні № , в якому платником вказана ОСОБА_4 , отримувачем ТОВ «Креденс Феніче», у ТОВ «Нова пошта» була замовлена послуга «Переказ в оплату товарів та послуг» на загальну суму 3637 грн.

Відповідно до Акту, складеного позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовилась отримувати вантаж у водія ТОВ «Нова пошта», у зв`язку з тим, що вантаж був пошкоджений, позивач сплатила водієві вартість вантажу в розмірі 3637 ггрн., однак його не отримала. Водій-експедитор підписувати акт відмовився.

3 вересня 2021 року о 14:04 позивачкою в присутності свідків було складено акт пошкодження/нестачі відправлення № 1 та зафіксовано пошкодження вантажу за допомогою фотозйомки.

З отриманих фото дійсно вбачається, що палето-місця відправлення № 985 мають пошкодження, пакування порване, містить на собі плями рідини, через місця пошкоджень вбачається, що і корпуса меблів мають пошкодження на краях.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем і відповідачем дійсно виникли правовідносини з приводу виконання умов договору перевезення, отримане ТОВ «Нова Пошта» відправлення у вигляді меблів під час перевезення було пошкоджене та подальша його експлуатація неможлива з об`єктивних підстав, розмір завданих позивачу збитків у сумі 5 197,00 грн. встановлений на підставі переказів, які позивач оформила на рахунки ТОВ «Креденс Феніче», як продавця меблів. Представником ТОВ «Нова Пошта» при виконанні умов договору перевезення неналежним чином забезпечено його схоронність, що призвело до пошкодження меблів та втрати його цільового призначення в подальшому. Відповідно до п.6.1, 6.2 Умов надання послуг, оголошена вартість - вартість відправлення, заявлена відправником в експрес-накладній. Оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення. Якщо оголошена вартість відправлення перевищує 50 000 грн., то представник ТОВ «Нова Пошта» має право попросити у відправника документи (товарний чек, видаткову накладну тощо), які підтверджують вартість відправлення. Жодних доказів того, що відповідач не погодився з оцінкою оголошеної вартості відправлення, матеріали справи не містять, та окрім цього вартість відправлення встановлена на рівні його ринкової вартості, що підтверджено переказами від імені позивача наявними у матеріалах справи. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 1500 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними та достатніми доказами не довела у повній мірі факту заподіяння їй моральної шкоди та обставин, які визначають її характер і обсяг; не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн., та якими доказами це підтверджується. Виходячи з системного аналізу ст.ст. 23, 1167 ЦК України та доказів наданих позивачем, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважав доведеним розмір моральної шкоди на рівні 1500 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Верховний Суд у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 907/603/17 зазначив, що ст.924 ЦК України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата. Псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання потрібно тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам. Законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 903/846/19).

В постанові від 11 червня 2019 року у справі № 907/603/17 Верховний Суд вказав, що вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, презюмується. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення Яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу, недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не охоплюється визначенням обставин непереборної сили, відповідно до ч.1 ст.924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу. Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Умови надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» визначені його Публічним договором.

Пунктом 4.1.2 цього договору передбачено, що експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та Умов надання послуг.

Відповідно до п. 4.3.2 договору на замовника покладено обов`язок відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Відповідно до п. 7.2.2 договору у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною.

Відповідно до п. 7.2.9 договору відповідальність експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі одержувачу.

Встановивши, що ТОВ «Нова пошта», як перевізник, прийнявши у відправника товар в належному заводському пакуванні, ця обставинам відповідачем не спростована, доставив товар замовнику у пошкодженому стані, від отримання якого позивач не відмовився, при цьому відповідач не довів як відсутність своєї вини у пошкодженні товару, так і факт отримання товару одержувачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме ТОВ «Нова пошта» має нести відповідальність за завдані позивачеві збитки в розмірі оголошеної вартості вантажу в сумі 5197 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 118391 від 16 липня 2021 року, квитанцією на суму 1560 грн., документом на переказ готівки на суму 3637 грн.

Оскільки саме на перевізнику лежить обов`язок доведення відсутності його вини у пошкодженні вантажу, доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача є безпідставними.

Належних та допустимих доказів на підтвердження передачі позивачеві відправлення у непошкодженому стані представником відповідача, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки вимоги позивачем не доведені, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.п.2 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України).

Встановивши, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань, психологічних переживань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем факту заподіяння їй моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн. є недоведеним. Разом з тим, зважаючи на те, що позивачу заподіяна моральна шкода, суд першої інстанції, врахувавши вимоги розумності та справедливості, визначив розмір моральної шкоди на рівні 1500 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн., з урахуванням того, що адвокат Бовшик М.Ю. підготував лише позовну заяву, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки про зменшення судових витрат з огляду на їх необґрунтованість, саме до цього зводяться доводи апеляційної скарги, інша сторона мала заявити в суді першої інстанції. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.76), клопотання про зменшення суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу не подав.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, висновки суду, викладені в рішенні суду, відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 3 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як убачається з наданих позивачем до відзиву на апеляційну скаргу документів вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Бовшик М.Ю. 20 червня 2023 року укладено договір № 33 про надання правової допомоги. На виконання договору адвокатом Бовшиком М.Ю. виконані роботи, що знайшло своє відображення у детальному описі робіт, виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних ля надання правничої допомоги, від 12 червня 2023 року, Виконані адвокатом роботи прийняті клієнтом, що підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт до договору № 33 від 12 червня 2023 року.

До послуг, наданих адвокатом клієнту, включені: консультація правового характеру з використанням юридичної літератури, нормативно правових документів та реєстру судових рішень вартістю 1000 грн.; вивчення та надання правової оцінки письмовим документам поданих адвокату клієнтом вартістю 1000 грн.; складання, написання, оформлення відзиву на апеляційну скаргу, виготовлення його примірників для суду та апелянта вартістю 2000 грн.

Проаналізувавши послуги надані адвокатом та їх вартість, суд дійшов висновку про те, що виокремлення адвокатом таких послуг як "консультація правового характеру з використанням юридичної літератури, нормативно правових документів та реєстру судових рішень» та «вивчення та надання правової оцінки письмовим документам поданих адвокату клієнтом» як самостійних видів адвокатських послуг є необґрунтованими та охоплюються діями адвоката з "складанням, написанням, оформленням відзиву на апеляційну скаргу".

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що з відповідача ТОВ «Нова пошта» підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 28 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу дорогу в сумі 2000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус