г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4206/23
Номер провадження 2/213/111/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/4206/23 за позовною заявою Акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що відповідачі працювали складачами поїздів 3 розряду. 19.06.2022 внаслідок допущених порушень ДСП ОСОБА_3 та складачами поїздів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 «Інструкції про порядок проведення маневрової роботи на станції Інгулець», затвердженої ДН-2 ОСОБА_4 16.09.2020 сталося зіткнення складу поїзда №3502 з групою із 5-ти порожніх вагонів, які самовільно прийшла в рух з колії №6 станції, з послідуючим сходженням трьох вагонів у складі поїзда №3502. Внаслідок транспортної події завдано збитків на загальну суму 91973,61 грн, яка підлягає відшкодуванню з винних працівників: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 по 30657,87 грн. Згідно наказу від 28.06.2022 прийнято рішення про утримання коштів з вказаних працівників у розмірі середньомісячного заробітку. ОСОБА_3 сплачує свою частку майнової шкоди частинами. У період з липня 2022 року по березень 2023 року з ОСОБА_2 було утримано суму збитків в розмірі 11270,03 грн, з ОСОБА_5 утримано 8299,02 грн. Заборгованість ОСОБА_2 складає 19387,84 грн, ОСОБА_1 - 22358,85 грн. Посилаючись на ст. 130, 132, 135-3 КЗпП, ст.ст.1166, 1192 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачів вказані суми матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов`язків. Судові витрати покласти на відповідачів.

В судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що до правовідносин, що виникли між сторонами не підлягає застосуванню ст. 1166 ЦК України, на яку посилається позивач, оскільки остання регулює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а між сторонами склались трудові правовідносини, тому підлягає застосуванню ст.ст. 130, 134 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з питанням стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємстві, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної шкоди. Про факт заподіяння майнової шкоди позивачу стало відомо після проведення результатів службового розслідування аварії та складання і затвердження за його результатами Акту службового розслідування від 23 червня 2022 року. Як вказує відповідач, з позовом позивач звернувся у вересні 2023 року, тобто з порушенням строку встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також відповідач вказує, що з нього на підставі наказу позивача від 28.06.2022 за шкоду, яка сталась внаслідок аварії 19.06.2022, підлягало утриманню сума збитків в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 11270,03 грн, на підставі якого з нього щомісячно утримувались кошти і станом на 01.04.2023 середньомісячний заробіток було утримано повністю в розмірі 11270,03 грн. На думку відповідача, вимоги позивача щодо покриття шкоди працівниками в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток є неправомірними та суперечать трудовому законодавству. Підстави для покладення на відповідачів повної матеріальної відповідальності, передбачені ст. 134 КЗпП України відсутні. Доказів на існування таких підстав позивачем не надані.

У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не надав.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Відповідно до наказу (розпорядження) №488/ОС від 19.08.2020 ОСОБА_2 прийнято на основну роботу складачем поїздів 3 розряду до Структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». Відповідно до наказу (розпорядження) №985/ОС від 14.12.2021 до вказаного структурного підрозділу прийнято на основну роботу ОСОБА_1 .

05 січня 2021 року начальником станції Інгулець затверджена робоча інструкція складача поїздів станції Інгулець ОСОБА_2 , 16.12.2021 затверджена робоча інструкція складача поїздів станції Інгулець ОСОБА_1 .

Відповідно до Акту службового розслідування аварії від 23.06.2022 встановлені такі обставини події: 19.06.2022 о 21 год. 57 хв. під час відправлення з колії №5 станції Інгулець на під`їзну колію ПРАТ «ІНГЗК» поїзда №3502 (27 порожніх вагонів, 108 вісей, 2700 т, тепловоз ТЕМ-2 281 ПРАТ «ІНГЗК») машиніст ОСОБА_6 на стрілочному переводі №19 сталося дотичне зіткнення складу поїзда №3502 з групою із 5-ти порожніх вагонів, яка вийшла за межі габариту із колії №6 станції, з послідуючим сходженням трьох вагонів №№ 60414273, 61805719, 67678060 складу поїзда №3502 і сходженням одного вагона №61934469 із групи вагонів відчепа з колії №6. Крім вказаного у 17-му, за напрямком руху поїзда №3502, вагоні №60493509 кузов був зміщений зі шворня.

Відповідно до п.6 Акту причинами транспортної події є порушення керівником маневрів ОСОБА_2 п.2.11 Інструкції про порядок проведення маневрової роботи на станції Інгулець, затвердженої ДН-2 16.09.2020 у частині переконання у тому, що відчеп, який прослідував на колію призначення, з`єднався з основною групою вагонів та був закріплений; порушення складачам поїздів ОСОБА_1 вимог п.2.12 вказаної інструкції у частині закріплення та з`єднання вагонів після закінчення маневрової роботи з розформування составу; порушення ДСП ОСОБА_3 , керівником маневрів ОСОБА_2 та складачем поїздів ОСОБА_1 вимог п.16.3.4 (к) ІРП у частині своєчасного вжиття заходів, що виключають можливість руху відчепів у зворотному напрямку та вимог п.1.3 Інструкції про порядок проведення маневрової роботи на станції Інгулець у частині проведення маневрової роботи поштовхами при відсутності належного освітлення.

Як передбачено п.2.11, 2.12 Інструкції про порядок проведення маневрової роботи на станції Інгулець, затвердженої ДН-2 16.09.2020 керівнику маневрів забороняється направляти на колію призначення наступний відчеп, не впевнившись в тому, що відчеп, який прослідував на колію призначення, з`єднався з основною групою вагонів або зайшов за граничний стовпчик колії та закріплений, а ДПС приготував маршрут слідування для наступного відчепу. Закріплення відчепу, який не з`єднався з основною групою вагонів на колії, виконується у разі можливого його руху у зворотному напрямку. Після закінчення розформування составу вагони повинні бути з`єднані та закріплені на коліях згідно вимог п.3.10 ТРА станції.

Відповідно до протоколу наради при начальнику Криворізької дирекції залізничних перевезень №55/ДН від 23.06.2022 ухвалили: матеріальні збитки від наслідків транспортної події (аварії) пред`явити для відшкодування у рівних долях на ДСП Інгулець ОСОБА_3 , складачів поїздів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .. Враховуючи значну суму збитків першочергово стягнути у розмірі середньомісячного заробітку з кожного працівника відповідно до чинного законодавства. Випадок транспортної події класифіковано як аварія.

28.06.2022 начальником дирекції Структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» винесено наказ про утримання з чергового по станції Інгулець ОСОБА_3 , складачів поїздів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 коштів за шкоду, заподіяну підприємству при виконанні трудових обов`язків, що призвели до збитків в результаті аварії 19.06.2022 на станції Інгулець, у розмірі середньомісячного заробітку.

Згідно з довідкою №432/ДН-2 від 04.08.2022 збитки від транспортної події, яка сталась 19.06.2023 складають 91973,61 грн.

Як вказано в листах головного бухгалтера Структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» із заробітної плати складача поїздів ОСОБА_2 згідно його особистих заяв було утримано: в серпні 2022 року 1426,79 грн, у вересні 2022 року 836,67 грн, у жовтні 2022 року 1134,19 грн, в листопаді 2022 року 1107,43 грн, у грудні 2022 року 1454,82 грн, у січні 2023 року 1232,65 грн, у лютому 2023 року 1472,41 грн, у березні 2023 року 1178,28 грн; із заробітної плати складача поїздів ОСОБА_1 згідно його особистих заяв утримано: у серпні 2022 745,76 грн, у вересні 2022 року 618,30 грн, у жовтні 2022 року 664,98 грн, у листопаді 2022 року 1282,02 грн, у грудні 2022 року 904,11 року. У січні 2023 року ОСОБА_1 через банківську установу відшкодовано 3001,20 грн та утримано згідно особистої заяви із заробітної плати 294,59 грн.

Станом на 01.04.2023 середньомісячні заробітки були відшкодовані складачем поїздів ОСОБА_2 у розмірі 11270,03 грн, складачем поїздів ОСОБА_1 у розмірі 8299,02 грн, заборгованість ОСОБА_2 складає 19387,84 грн, ОСОБА_1 22358,85 грн, що видно із довідок про утримання збитків та розрахунку ціни позову.

На звернення начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень щодо стану кримінального провадження стосовно відшкодування збитків від допущеної транспортної події, начальником ВП №6 КРУП надано пояснення від 20.03.2023, відповідно до якого вивченням та розглядом матеріалів встановлено, що подія, яка трапилась не містить відповідно до змісту ст.11 КК України обов`язкових ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення. Предметом в даній справі є спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці, тому звернення не підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Начальник Криворізької дирекції залізничних перевезень звернувся із листом від 22.05.2023 року до керівника Криворізької місцевої прокуратури №1 в Дніпропетровській області з проханням посприяти у вирішенні питання щодо відшкодування своєї частини збитків від допущеної транспортної події громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Криворізькою південною Окружною прокуратурою розглянуто вказане звернення та надано пояснення від 08.06.2023, відповідно до якого вказали, що підстав для розгляду звернення як заяви про кримінальне правопорушення та внесення відповідних відомостей до ЄРДР не встановлено. Роз`яснено, що питання про відшкодування шкоди, завданої з вини працівника підприємству вирішується відповідно до глави ІХ КЗпП України та глави 82 ЦК України.

Відповідно до довідок від 01.08.2023 ОСОБА_2 звільнений 27.07.2023 за власним бажанням. ОСОБА_1 звільнений 10.01.2023 у зв`язку із скороченням штату. Подальше місце їх роботи не відоме. Вказане також підтверджується наказами про припинення трудового договору (контракту) №75/ОС від 13.07.2023 у відношенні ОСОБА_2 та наказом №05/ОС від 09.01.2023 у відношенні ОСОБА_1 .

Дослідив матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Встановлено, що відповідачі були працівниками позивача.

За змістом ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Статтею 130 КЗпП України визначені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Зокрема, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (ч. 2 ст. 131 КЗпП).

Розділом 2 Робочої інструкції складача поїздів станції Інгулець передбачені завдання та обов`язки, а саме: убезпечує рух поїздів та виконання маневрової роботи, схоронність рухомого складу та перевозимих вантажів по колу своїх обов`язків; забезпечує безпеку руху, виконання графіка руху поїздів відповідно до вимог, встановлених Правилами технічної експлуатації залізниць України, Інструкцією з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкцією з сигналізації на залізницях України, інших діючих галузевих та місцевих інструкцій; забезпечує виконання вимог ТРА станції, Технологічного процесу роботи станції; отримує завдання на маневрову роботу від чергового по станції, доводить план роботи до машиніста маневрового локомотива та всіх причетних працівників зміни.

У процесі роботи працівник повинен (п.2.7 Інструкції) організовувати маневрову роботу з безумовним забезпеченням безпеки руху, збереження рухомого складу та вантажів, що перевозяться; формування поїздів проводити під керівництвом ДСП у відповідності до вимог ПТЕ, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи, плану формування поїздів, місцевої інструкції про порядок проведення маневрової роботи на станції Інгулець; проводити закріплення рухомого складу суворо дотримуючись норм та порядку відповідно ТРА станції.

Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами (ст. 135-3 КЗпП).

Відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Отже, виходячи з положень ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково (ч.5 ст.130 КЗпП).

У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Відповідно до положень ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14, за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору.

В даному випадку актом службового розслідування аварії від 23.06.2022, яка сталась 19.06.2022 на станції Інгулець, встановлено, що причинами аварії стало порушення працівниками товариства, ДСП ОСОБА_3 , керівником маневрів ОСОБА_2 та складачем поїздів ОСОБА_1 . Інструкції про порядок проведення маневрової роботи на станції Інгулець та підприємством було прийнято рішення про покладення відшкодування у рівних долях на ДСП Інгулець ОСОБА_3 , складача поїздів ОСОБА_2 , складача поїздів ОСОБА_1 . Встановлена пряма дійсна шкода в розмірі 91973,61 грн. Позов до ОСОБА_3 не пред`явлено, оскільки остання здійснює відшкодування добровільно. На підставі наказу від 28.06.2022 і особистих заяв відповідачів з їх заробітних плат проводилось відрахування коштів в рахунок погашення збитків, завданих аварією, у розмірі середньомісячного заробітку. Отже, встановлена вина відповідачів у порушенні вимог інструкції, що призвело до завдання шкоди товариству позивача, доведений прямий причинний зв`язок між протиправною і винною бездіяльністю працівників та шкодою, яка настала. Відповідачі не оскаржили результати службового розслідування, викладені в акті.

Із відзиву відповідача ОСОБА_7 видно, що він погоджується з обставинами щодо трудових відносин з позивачем та відшкодування збитків у розмірі середньомісячного заробітку.

Відповідно до положень ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

На підставі вказаних норм закону позивачем здійснювалось утримання із заробітної плати відповідачів завданої шкоди в розмірі їх середньомісячних заробітків.

Як зазначено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 29.12.1992 року № 14, зі змісту статті 132 КЗпП та постанови Пленуму ВСУ № 14 при заподіянні працівником, прямої дійсної шкоди в розмірі, що менше середнього місячного заробітку, працівник зобов`язаний відшкодувати пряму дійсну шкоду повністю. Якщо ж пряма дійсна шкода, що заподіяна працівником підприємству, перевищує середній місячний заробіток працівника, з останнього стягується лише сума, що дорівнює середньому місячному заробітку, а решта шкоди працівником не покривається.

При обґрунтуванні позовних вимог за даним позовом щодо відшкодування шкоди, завданої товариству, позивач посилається на норми ст. ст.1166, 1192 ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК України).

Слід зазначити, що в п.3 постанови ВССУ «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015 №12 зазначено, що у чинному законодавстві поряд із поняттям матеріальної відповідальності визначена категорія цивільно-майнової відповідальності. Судам слід пам`ятати, що тотожні, на перший погляд, поняття за правовою природою істотно відрізняються одне від одного. Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Тобто позивач при зверненні до суду самостійно визначає відповідність обраного ним способу захисту вимогам закону чи договору.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Однак, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата Верховного Суду (зокрема, постанови від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

Оскільки відповідачами було завдано матеріальну шкоду позивачу під час виконання ними своїх трудових обов`язків, тому положення ст. 1166, ч.2 ст. 1192 ЦК України не можуть застосовуватись до даних правовідносин.

У зв`язку з викладеним суд вважає слушним заперечення відповідача ОСОБА_2 , викладені у відзиві, щодо застосування позивачем неналежного способу захисту при зверненні з даним позовом.

З огляду на викладене, спірні правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України.

Так, матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки матеріальної відповідальності працівників у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, а саме коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;

10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

Судом не встановлено жодної із вказаних підстав для покладення на відповідачів повної матеріальної відповідальності. Позивачем таких підстав в позові не зазначено.

Оскільки звертаючись з позовом про стягнення повної матеріальної шкоди, завданої при виконанні трудових обов`язків, позивач не посилається на норми трудового права, тому питання щодо дотримання строків звернення до суду, передбачених ст.233 КЗпП України, судом не розглядається.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства, а також те, що позивачем не доведено наявність підстав для покладення на відповідачів матеріальної відповідальності в повному обсязі за шкоду, завдану внаслідок неналежного виконання ними трудових обов`язків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд доходить висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору з відповідачів не стягуються та покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 130-132, 134, 138 КЗпП України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247 ч.2, 259, 263-265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство "Українська залізниця", місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, буд.5, м. Київ, 03150, .

Відповідач:ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 08 січня 2024 року.

Суддя В.В.Мазуренко