Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/8810/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14.03.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Продан Оксана Василівна, до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Продан Оксана Василівна, звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивчує тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем.

Шлюб між батьками дитини (сторонами по справі) розірвано рішенням Рахівського районного суду від 05.11.2020 року у справі №305/1532/20. Прізвище позивача змінено у зв`язку з вступом у новий шлюб.

Рішенням Рахівського районного суду від 06.11.2020 року у справі №305/1533/20 з відповідача на користь позивача вирішено стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 гривень щомісяця. Вказане судове рішення батьком дитини не виконується.

Крім того, відповідач своїх обов`язків по вихованню сина не виконує. Розвитком та станом здоров`я власної дитини не цікавиться взагалі. Батько не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, яка в свою чергу не проявляє до нього жодних почуттів. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Батько ніяким чином не піклується про власного сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Фактично створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Окремо позивач зазначила, що така ситуація має місце вже кілька років поспіль. Весь цей час відповідач життям сина не цікавиться, жодним чином не виявляв бажання спілкуватися з власною дитиною та приймати участь у її вихованні. За ці роки син майже не бачив свого батька. Відповідач також не здійснює належне матеріальне утримання своєї дитини, в тому числі не надає необхідної фінансової допомоги на забезпечення її повноцінного розвитку.

Разом з ти позивач вказує, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їх спільної дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з ним та участі батька в вихованні своєї дитини. Такі обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання ОСОБА_2 виконувати відносно власного сина батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Відсутність повноцінного контакту відповідача з своєю дитиною за останні роки або іншого прояву турботи чи інтересу беззастережно вказують на наявність підстав для застосування до ОСОБА_2 захододу впливу.

За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав з підстав, встановлених законом та слід збільшити розмір стягуваних аліментів з 2000 грн. до 3500 грн. на утримання його сина, щомісячно, починаючи із дня вступу рішення у законну силу до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не з"явилися, представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України , батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-12).

Шлюб між батьками дитини (сторонами спору) розірвано рішенням Рахівського районного суду від 05.11.2020 року у справі №305/1532/20. Прізвище позивача змінено у зв`язку з вступом у новий шлюб (а.с.9-10).

Рішенням Рахівського районного суду від 06.11.2020 року у справі №305/1533/20 з відповідача на користь позивача вирішено стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 гривень щомісяця. Вказане судове рішення батьком дитини не виконується (а.с.11).

Згідно обставин зазначених у позовній заяві, які підтверджено належними й допустимими доказами, ОСОБА_2 не піклується про свого сина, участі у його вихованні не приймає, батьківські обов"язки не виконує.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У справі відповідач не надав жодного доказу, який би свідчив про те, що він належним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню малолітньої дитини, утверджує повагу до матері, піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Королівської сільської ради відповідача ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав, оскільки такий дійсно обов"язків по вихованню сина не виконує, розвитком та станом здоров"я не цікавиться та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною (а.с.26-28).

Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обставини, які свідчать про те, що батько дитини тривалий час свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами на підставі яких суд дійшов до беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дитини, що слугує підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим суд приймає рішення про задоволення позову.

Крім цього, батько дитини участі в її утриманні не приймає. Передбачених законом підстав для звільнення його від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків.

При вирішення спору суд враховує засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком: до 6 років становить - 2 563 гривні, від 6 до 18 років становить 3 196 гривень.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько(- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві.

Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При прийнятті рішення щодо збільшення розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а саме за змістом статті 7 визначено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача відповідачем не спростовані.

Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо зміни (збільшення) розміру аліментів з стягуваних 2000 гривень на 3500 гривень є надмірною, а тому позов підлягає до часткового задоволення з визначенням аліментів у твердій грошовій сумі розміром 3000,00 грн., що узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини і не порушує як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача та відповідача, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини та те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем і остання апріорі несе більші витрати на утримання дитини та необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів дійсно підлягає збільшенню до 3000 гривень.

Судові витрати, від оплати яких позивач звільнена - за вимогу про зміну розміру аліментів на підставі п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 265, 267, 268, 280, 284, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінити (збільшити) розмір аліментів, які стягуються на користь позивача з ОСОБА_2 на підставі рішення Рахівського районного суду від 06.11.2020 року у справі №305/1533/20 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши новий розмір аліментів у сумі 3000 гривень щомісяця на дитину, починаючи з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на кристь держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.03.2024 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк