Провадження № 2/638/2335/24
12 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретаря Поддубкіної А.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -
24.10.2023 позивач звернулась до Московського районного суду м. Харкова з зазначеним позов, в обґрунтування якого вказує, що 08.05.2022 загинув її син ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме автомобіль Subaru, д.н.з. НОМЕР_1 , що належав йому на праві власності. 19.10.2023 вона звернулась до нотконтори для оформлення своїх спадкових прав, а саме для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_3 на час смерті не був зареєстрований, і відсутні свідчення про факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До 20.06.2016 ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , після продажу квартири з реєстрації знялись та виїхали проживати до будинку у Харківській області, сел. Циркуни, де і проживали весь час до загибелі сина. Під час проживання з сином вели спільне господарство, спільно добудовували будинок, оплачували необхідні комунальні платежі, піклувались один про одного, після смерті сина позивач організувала та провела поховання, отримала свідоцтво про смерть. Акт спільного проживання підтверджується актом, складеним у присутності свідків, окрім того свідки можуть зазначене підтвердити у судовому засіданні. У зв`язку з чим позивач просить встановити факт постійного проживання за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.
30.10.2023 ухвалою Московського районного суду м. Харкова зазначену справу направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.
23.11.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Семіряд І.В.
24.12.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.
31.01.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити, зазначила, що з сином проживали весь час разом, вели спільне господарство, підтримували один одного, але не були зареєстровані за однією адресою.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, викладеним у ньому, окрім того, просив допитати у судовому засіданні свідків.
Представник відповідача Харківська міська рада, у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили.
Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача, представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №483 (а.с.8).
Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулась до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого. Постановою державного нотаріуса від 19.10.2023 №2180 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , її сина, ОСОБА_3 . Постанова нотаріуса мотивована тим, що згідно ст. 1272 ЦК України ОСОБА_1 вважається спадкоємцем, що не прийняла спадщину, ні юридично (в установлений ст. 1270 ЦК України строк нею до нотаріальної контори не було подано заяву про прийняття спадщини), ні фактично (згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, місце проживання якої не було зареєстроване разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини) (а.с. 6).
З наданої, П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою, копії спадкової справи №925 /2023 до майна померлого ОСОБА_3 , вбачається, що 19.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до нотконтори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва.
Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , де матір`ю останнього зазначено ОСОБА_6 , копією паспорту ОСОБА_7 та копією свідоцтва одруження, відповідно до якого ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (а.с. 10, 12-13, 15).
За життя ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіль Subaru, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію (а.с.16).
20.06.2016 ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (на теперішній час померлий) уклали договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_3 (а.с. 21-22).
Окрім того, з наданої позивачем копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №218573 вбачається, що ОСОБА_1 на прав власності належить земельна ділянка 0,1500 га, яка розташована у АДРЕСА_2 .
З копії будівельного паспорту вбачається, що його видано ОСОБА_1 на забудову присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 на території Циркунівської сільської ради.
Також, позивачем надано рішення Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 04.11.2004 №220, з якого вбачається, що ОСОБА_1 дозволено будівництво- індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 .
З акту про мешкання, складеного 23.10.2023 ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , вбачається, що у будинку за адресою АДРЕСА_2 з 2016 року мешкали ОСОБА_1 ,, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначив, що у АДРЕСА_4 мешкає з 2008 року. ОСОБА_1 сусідка. Він (свідок) бував у неї вдома. ОСОБА_12 її син. ОСОБА_1 та її сина знає більше 10 років, вони жили на вулиці де і він живе. Весь час ОСОБА_13 жив з матір`ю, допомагав їй по господарству, разом будували будинок, вони були однією сім`єю. Після того як ОСОБА_14 загинув його похованням займалась матір.
Свідок ОСОБА_4 зазначила, що у с. Циркуни мешкає з 1993 року. ОСОБА_1 знає, бувала неодноразову у неї вдома. ОСОБА_1 весь час жила у будинку АДРЕСА_2 з чоловіком та сином, вони жили однією родиною, один одному допомагали, будували разом будинок. 08.05.2022 ОСОБА_14 загинув під час обстрілу зі сторони РФ, організацією поховання та самим похованням займалась матір.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).
Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.
В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.
Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.
Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).
Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.
У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Отже, позивачам, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вони її фактично прийняли відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення їм судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним.
Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21)
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.10.2023 №2180 видана на підставі того, що ОСОБА_1 не надала заяву про прийняття спадщини в 6-місячний термін та вона не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою.
Отже, у разі, якби позивач постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, на підставі ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.
Але судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, що підтверджується наданими доказами, але через те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були зареєстровані за різними адресами, не змогла підтвердити цей факт в іншому порядку, аніж в судовому, і звернулась до суду із відповідною позовною заявою.
Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав.
Отже, вважаючи встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, позовна заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останньої, вона вважається такою, що прийняла спадщину, не обмежена жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину.
Позивач, в разі задоволення її позовних вимог, не наполягала на стягненні з відповідача понесених судових витрат по справі.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його смерті, за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_5 .

Відповідач Харківська міська рада, , м. Харків, м-н Конституції, 7, 61003.

Суддя: І.В. Семіряд