Номер провадження: 22-ц/813/7393/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про примусове проникнення до житла боржника, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Петренко В.С. 21 серпня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. про надання дозволу на примусове проникнення до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій опису та арешту майна боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з виконання рішення у справі №947/22065/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором №010/83122/82/1184813 від 06.08.2021 року у розмірі 62649,89 гривень.

В поданні приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. зазначала, що з дати відкриття виконавчого провадження жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання боржник не вчинив, на виклик не з`явився, причини неявки не повідомив, декларацію про майновий стан не надав, доступу до приміщення для проведення опису та арешту майна не надав. Отже, приватним виконавцем у виконавчому провадженні вжито всіх можливих заходів примусового виконання: кошти на рахунках боржника відсутні, рухоме, нерухоме майно відсутнє, доходи відсутні або приховуються.

Згідно до відповіді Департаменту надання адмінпослуг Одеської міської ради від 12.07.2024 року №324В/01-24, боржниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником на праві власності зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи міститься поштова квитанція про направлення за адресою боржника, вказаної у виконавчому документі, рекомендованим поштовим відправленням документів виконавчого провадження.

Отже, боржник вважається повідомленим про виконавче провадження у розумінні ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. про примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким подання про примусове проникнення до житла боржника задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки боржник свідомо ухиляється від виконання вимог приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, не надає можливість приватному виконавцю перевірити майновий стан, проникнення до домоволодіння боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

Сторони про розгляд справи на 17.12.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

11.11.2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від Матвійчук Н.Є. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України також передбачено право на недоторканність житла. У ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Обґрунтовуючи необхідність у примусовому проникненні до житла боржника фізичної особи, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. у поданні зазначено, що вжиті нею заходи на виконання судового рішення не призвели до жодних результатів, боржник на виклик не з`явився, причини неявки не повідомив, декларацію про майновий стан не надав, доступу до житла для проведення опису та арешту майна не надав.

На підтвердження обставин, зазначених у поданні, приватним виконавцем додано копії наступних документів: заяву ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» №07-284 від 03.04.2024 року про відкриття виконавчого провадження; виконавчий лист №947/22065/23, виданий Київським районним судом м. Одеси 15.03.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором №010/83122/82/1184813 від 06.08.2021 року у розмірі 62649,89 гн.; постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 15.04.2024 року; постанову про арешт коштів боржника від 15.04.2024 року; постанову про арешт майна боржника від 15.04.2024 року; виклики від 15.04.2024 року та 29.04.2024 року приватного виконавця, якими було зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися 28.05.2024 року о 10:00 год. до виконавця за адресою: м. Одеса, вул. Говорова Маршала, 7, приміщення офіс 6-2; вимогу виконавця від 15.04.2024 року щодо необхідності ОСОБА_1 бути присутньою та надати приватному виконавцю доступ до приміщення за адресою: АДРЕСА_2 для проведення опису та арешту майна боржника, який відбудеться 31.05.2024 року з 10:00 год. до 17:00 год.; вимогу виконавця від 29.04.2024 року, щодо необхідності ОСОБА_1 бути присутньою та надати приватному виконавцю доступ до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для проведення опису та арешту майна боржника, який відбудеться 30.05.2024 року з 10:00 год. до 17:00 год.; акти приватного виконавця від 28.05.2024 року, 30.05.2024 року, 31.05.2024 року щодо нез`явлення на виклики приватного виконавця та не надання доступу до житла для проведення опису та арешту майна; відповідь на запит №207793854 від 03.06.2024 року до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону; витяг з Державного реєстру речових прав від 19.10.2023 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_1 ; відповідь на запит №205820241 від 22.05.2024 року до Державної податкової служби України; відповіді на запити №205876511 від 23.05.2024 року та №219779971 від 09.08.2024 року до Державної фіскальної служби України; відповідь на запит №200420575 від 16.04.2024 року до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; відповіді на запити №205876517 від 23.05.2024 року та №221244077 від 17.08.2024 року до Пенсійного фонду України; відповідь на запит №219779970 від 09.08.2024 року до Державної податкової служби України; відповідь Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №324В/01-24 від 12.07.2024 року, щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , яка значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, з подання приватного виконавця та доданих до нього документів не вбачається, що боржник ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, виклики приватного виконавця і що вона, будучи обізнаною про наявність виконавчого провадження добровільно не надала доступу до житла.

Посилання приватного виконавця на те, що поштове відправлення №020 вручено ОСОБА_1 особисто 04.05.2024 року, є безпідставним, оскільки, вказане відправлення надіслано та отримано особисто останньою за адресою: 67804, с. Лиманка Одеської області, при цьому адресою боржника, відповідно до виконавчого документа, є: АДРЕСА_4 .

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що доданими до подання доказами не доведено, що боржник чи інші особи чинять перешкоди приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. у її вільному доступі до цього житла за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення відповідних виконавчих дій з опису та арешту майна боржника.

Пунктом 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна- суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

При вищевикладених обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали подання не містять достатніх доказів, а відповідно і фактів, умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, на підставі чого суд правильно визнав подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника передчасним і таким, що не підлягає задоволенню.

Також судом враховано, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. вже неодноразово зверталась до Київського районного суду м. Одеси з поданнями про проникнення до житла боржника, які ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В. від 15.08.2024 року та ухвалами судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 15.08.2024 року та 20.08.2024 року були залишені без задоволення.

При цьому, приватний виконавець, маючи право на оскарження вказаних ухвал, їх не оскаржував, а знову, жодним чином не змінюючи тексту подання та його обґрунтування, а також змісту доданих доказів, звертався до Київського районного суду м. Одеси з тотожними поданнями та доказами, що судом вірно розцінено як зловживання процесуальними правам.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. про те, що оскільки боржник свідомо ухиляється від виконання вимог приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, не надає можливість приватному виконавцю перевірити майновий стан, проникнення до домоволодіння боржника залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено обов`язки виконавця, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін.

За змістом ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначено Законом України «Про виконавче провадження», тобто такі перевірки мають вчинятися виконавцем систематично, а не одноразово. При цьому, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника без встановлення та дослідження обставин того, що державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника (подібний за змістом правовий висновок наведено в постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №915/1294/13, від 23.08.2018 року у справі №911/167/17, від 19.08.2019 року у справі №913/438/16).

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника та майна його може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (наведену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі №910/25970/14).

У даному випадку, приватним виконавцем не надано доказів систематичного вчинення нею виконавчих дій, зокрема, періодичного проведення перевірок з метою належного виконання рішення суду, а відтак, матеріали справи не містять доказів дотримання приватним виконавцем вимог ст. ст. 18, 36, 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Відповідно, правових підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. про примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів не вбачає.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 06 січня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе