Справа № 761/5826/13-ц
Провадження № 4-с/761/194/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Акціонерний комерційний банк «Східно-Європейський Банк»,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ), у якій просить зобов`язати уповноважених осіб Відділу зняти арешт та заборону на відчуження з транспортного засобу (мотоцикла) марки «Yamaha», модель «XJR 1300», номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , накладені постановами державних виконавців про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеними у межах виконавчих проваджень №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що у провадженні Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебували виконавчі провадження №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листів №№ 761/5826/13, 2-3286-1/10, виданих Шевченківським та Печерським районними судами м.Києва, за якими у тому числі ОСОБА_1 був боржником. На даним час матеріали вказаних виконавчих проваджень, у межах яких державними виконавцями накладався арешт на майно заявника та оголошувалась заборона на його відчуження, знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Представник заявника звертався до Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою про зняття арешту та заборони на відчуження з майна боржника, однак вона була залишена без задоволення. Посилаючись на те, що бездіяльність Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) щодо незняття арешту та заборони на відчуження з майна порушує його права, заявник вважає її неправомірною, оскільки виконавчі провадження завершені та майнові претензії до нього у подальшому не заявлялись, а тому звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою від 21.10.2024 р. скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в скарзі.

Заінтересовані особи в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що у провадженні Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебували виконавчі провадження №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листів №№ 761/5826/13, 2-3286-1/10, виданих Шевченківським та Печерським районними судами м.Києва, за якими у тому числі ОСОБА_1 був боржником.

На даним час матеріали вказаних виконавчих проваджень, у межах яких державними виконавцями накладався арешт на майно заявника та оголошувалась заборона на його відчуження, знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Представник заявника звертався до Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявою про зняття арешту та заборони на відчуження з майна боржника, однак вона була залишена без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на неправомірну бездіяльність Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) щодо незняття арешту та заборони на відчуження з його майна, оскільки виконавчі провадження завершені та майнові претензії до нього у подальшому не заявлялись, а тому вважає, що вказаною бездіяльністю Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) порушені його права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, з метою примусового виконання рішення суду державними виконавцями виносились постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Відповідно до витягу з Бази «АІС» від 08.03.2024 р., на підставі постанов державних виконавців про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесених у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, зареєстровані обтяження належного заявнику транспортного засобу (мотоцикла) марки «Yamaha», модель «XJR 1300», номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Разом з тим, як вбачається з листа Відділу ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) від 29.03.2024 р., виконавчі провадження №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 завершені 17.04.2014 р., 10.01.2013 р., 17.04.2014 р. відповідно.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту постановляється виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Водночас, Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу та/або закінчення виконавчого провадження.

При цьому наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 р. у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 р. у справі № 645/6694/15).

Оскільки судом встановлено, що виконавчі листи №№ 761/5826/13, 2-3286-1/10, видані Шевченківським та Печерським районними судами м.Києва, після їх повернення стягувачу повторно протягом встановленого законом строку до примусового виконання не пред`являлись, виконавчі провадження на їх підставі не відкривались, майнові претензії до заявника у подальшому не заявлялись, тому суд вважає, що наявність протягом десяти та одинадцяти років відповідно з дня завершення кожного з виконавчих проваджень нескасованих арештів та заборон на відчуження, накладених на майно заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином суд вважає, що незняття Відділом ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) арештів та заборон на відчуження з майна заявника, накладеного у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, за встановлених у справі обставин, є протиправною бездіяльністю цього органу ДВС.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що Відділом ПВР УЗПВР у м.Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ), внаслідок допущення бездіяльності, яка оскаржується, не вирішено питання про скасування арештів та заборон на відчуження з майна боржника, хоча з врахуванням відсутності виконавчих проваджень та незаявленя у подальшому до заявника майнових претензій, необхідність у подальшому застосуванні цих арештів та заборон на відчуження відсутня, при цьому наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів та заборон на відчуження порушує права боржника, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Акціонерний комерційний банк «Східно-Європейський Банк» - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт та заборону на відчуження з транспортного засобу (мотоцикла) марки «Yamaha», модель «XJR 1300», номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , накладені постановами державних виконавців про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеними у межах виконавчих проваджень №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: