Справа № 203/2861/23
Провадження № 2/0203/173/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Семчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до Дніпровської міської ради (далі відповідач, ДМР, міська рада), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (далі третя особа-1), ОСОБА_4 (далі третя особа-2), ОСОБА_5 (далі третя особа-3), ОСОБА_6 (далі третя особа-4) про визнання права власності в порядку спадкування, в якому позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 28/100 часток земельної ділянки, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,0781 га, кадастровий номер: :06:076:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона успадкувала право власності на частку нерухомого майна земельної ділянки, що належала за життя її матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, через відмову нотаріуса вона позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. З огляду на те, що немає інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , а спірна земельна ділянка знаходиться на території Дніпровської міської ради, то остання є належним відповідачем у справі.

Тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

15.03.2024 року представник відповідача подала до суду заперечення проти позову, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 . За твердженнями представника відповідача, неналежність способу судового захисту зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутня інформація про зареєстроване право власності на земельну ділянку за померлою матір`ю позивача. Отже, на думку відповідача, 28/100 часток спірної земельної ділянки не належали спадкодавцю на праві приватної власності та не можуть бути успадковані, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Представник позивача також пояснив, що за життя померла матір позивача не зареєструвала право власності на належну їй частку земельної ділянки та таке перейшло до позивача після смерті матері в порядку спадкування за законом. Позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою їй було відмовлено у його видачі. Приватний нотаріус вказала, що відсутні відомості про державну реєстрацію права власності померлої матері позивача на частку земельної ділянки виділеної їй в натурі рішенням суду, а також на виділену частку земельної ділянки не було отримано померлою кадастровий номер. При цьому померла мати за життя через юридичну необізнаність не зареєструвала право власності на свою частку нерухомого майна. ДМР не є власником спірного майна.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що між сторонами відсутній спір.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.06.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в цивільній справі та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шатковської І.Ю. належним чином засвідчені матеріали спадкової справи №69/2021 до майна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 18.12.2023 року були внесені виправлення в текст ухвал суду від 02.06.2023 року, від 11.12.2023 року та замість неправильного по батькові позивача ОСОБА_2 : « ОСОБА_8 » вказано правильно: « ОСОБА_9 ».

07.03.2024 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська І.Ю. надала на виконання ухвали суду від 11.12.2023 року належним чином засвідчені матеріали спадкової справи №69/2021 до майна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 15.04.2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.06.2024 року були внесені виправлення в текст ухвал суду від 02.06.2023 року, від 11.12.2023 року, від 18.12.2023 року, від 15.04.2024 року та замість неправильного прізвища третьої особи-1 ОСОБА_3 : « ОСОБА_10 » вказано правильно: « ОСОБА_11 ».

У судове засідання 12.08.2024 року з`явились представники сторін. Треті особи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши думки представників сторін, на підставі положень ст. ст. 128, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності третіх осіб.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представників сторін по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та 12.08.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою та єдиною спадкоємицею своєї померлої матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджується копіями: свідоцтва про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_1 від 30.06.1972 року; свідоцтва про укладення шлюбу від 28.11.1992 року, серії НОМЕР_2 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 26.11.2021 року, серії НОМЕР_3 ; матеріалів спадкової справи №69/2021 до майна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.2022 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., спадкоємцем майна ОСОБА_7 , 1947 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_2 , 1972 року народження; спадщина складається з: 28/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 12.08.1996 року П`ятою дніпропетровською нотаріальною конторою за реєстраційним номером №3-4709, право власності зареєстроване в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 28.11.1996 року та записано в реєстрову книгу під №597-59; кадастровий номер земельної ділянки: :06:076:0090.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шатковської І.Ю. від 01.04.2023 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 316,93 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) після смерті її матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживала в АДРЕСА_1 . За змістом постанови приватний нотаріус вказала, що як видно з витягу НВ-023 від 29.03.2023 року, за померлою ОСОБА_7 не значиться право власності на земельну ділянку.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 16.10.2006 року, серії ЯБ №876486, виданого ОСОБА_7 , яка є власником земельної ділянки, площею 0,0781 га у межах згідно з планом, яка розташована на території АДРЕСА_1 ; цільове призначення: обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №17.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-023 від 29.03.2023 року, виданий ОСОБА_2 , кадастровий номер земельної ділянки: :06:076:0090; місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 ; вид цільового призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності приватна, 0,0781 га; дата державної реєстрації земельної ділянки: 16.10.2006 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2011 року, справа №2-224/2011, яке набрало законної сили станом на 16.12.2011 року, було задоволено повністю позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_13 , про визнання частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку та розподіл її в натурі, та визначено за ОСОБА_7 частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0781 га, що розташована по АДРЕСА_1 , в розмірі 28/100 частин та виділити їй в натурі земельну ділянку площею 316,93 кв.м (зображена на додатку №1 варіанту №1 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №2644/2645-10 від 17.05.2011 року зеленим кольором), а саме: під квартирою АДРЕСА_2 та біля площею 219,17 кв. м; під літ.Е та біля площею 58,86 кв. м; 1/4 частина від площі загального користування 12,16 кв.м; 1/3 частина від площі загального користування 26,74 кв. м; визначено площу загального користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в розмірі 48,64 кв. м (зображена на додатку №1 варіанту №1 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №2644/2645-10 від 17.05.2011 року червоним кольором), в якій по 1/4 частині площею 12,16 кв. м визначити за кожним з вказаних співвласників; визначено площу загального користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в розмірі 80,2 кв. м (зображена на додатку №1 варіанту №1 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №2644/2645-10 від 17.05.2011 року фіолетовим кольором), в якій по 1/3 частині площею 26,73 кв. м визначити за кожним з вказаних співвласників; визначено власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_13 загальну площу земельної ділянки за вказаною адресою для можливості доступу (проходу) до належної йому квартири та гаражу літ. Г в розмірі 166,83 кв. м (зображено на додатку №1 варіанту №1 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №2644/2645-10 від 17.05.2011 року червоним штрихуванням), а саме: при вході в домоволодіння АДРЕСА_1 площею 48,64 кв. м (площа загального користування земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ); біля квартири АДРЕСА_4 площею 14,62 кв. м (площа загального користування між співвласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ); біля квартири АДРЕСА_5 площею 11,4 кв. м (площа ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ); проїзд (прохід) площею 80,2 кв.м (площа загальною користування земельною ділянкою між співвласниками ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ); біля сараю літ. Д площею 3,6 кв. м (площа ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ); біля сараю літ. Е площею 8,37 кв. м (площа Акопджанян Грети Єноківни).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання права власності в порядку спадкування за законом.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. ст. 1220, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», підпункту 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до пп. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Також у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі №759/19779/18 (провадження №61-4523св21) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Аналіз викладених вище норм та встановлених обставин справи дає суду підстави для висновку, що позивач є єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті матері та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить їй з часу відкриття спадщини.

При цьому, як було встановлено в ході судового розгляду справи, спадщина складається з 28/100 часток земельної ділянки, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,0781 га, кадастровий номер: :06:076:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк після смерті матері із заявою про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстави відсутності відомостей про державну реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за померлою матір`ю позивача.

Отже, умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріуса відсутні. Тому єдиним ефективним способом захисту порушених прав позивача в судовому порядку є визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Так, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, померла матір позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є власником 28/100 часток земельної ділянки, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,0781 га, кадастровий номер: :06:076:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість позивач є власником 28/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. При цьому судом було встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері та відповідач ДМР у такому випадку вважається належним відповідачем у справі, що розглядається.

З огляду на викладене вище, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на: 28/100 часток земельної ділянки, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,0781 га, кадастровий номер: :06:076:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1092,14 грн.

Керуючись статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на:

- 28/100 часток земельної ділянки, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею: 0,0781 га, кадастровий номер: :06:076:0090, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75; ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1092,14 грн (одна тисяча дев`яносто дві гривні 14 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 26.08.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва