КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/1986/24
Провадження № 2/947/1593/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
за участю секретаря Матвієвої А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
Комунальної некомерційної установи
«Міський спеціалізований будинок дитини №1»
Одеської міської ради
за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування
Київської районної адміністрації Одеської міської ради,
Служби у справах дітей Одеської міської ради,
про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
15.01.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій позивач просить суд: позбавити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідачів на користь дитини аліменти у розмірі з кожного по частки від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду з позовом та до досягнення нею повноліття.
В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на державному забезпеченні та зарахована до Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. Відомості про батьків малолітньої внесені на підставі ст. 133 СК України. Однак, відповідачі не забрали дитину з пологового будинку після її народження, не цікавляться долею дитиною, жодного разу її не відвідували, що свідчить про ухилення від виконання батьківських прав відносно власної дитини.
Вказані підстави зумовили звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
05.02.2024 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання призначене на 28.02.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак:
- від представника позивача в матеріалах справи наявна заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності позивача;
- від представника Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради також 26.02.2024 року надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
Щодо сповіщення відповідачів, суд зазначає наступне.
Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Судом було отримано відповіді з відповідного відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та встановлено, що відповідачі:
- ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_2 , зареєстрованим в місті Одесі та Одеській області не значиться.
Приймаючи вказане, оскільки ОСОБА_1 особисто не повідомлено суд про адресу місця проживання та адресу для листування, остання не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу зареєстрованого місця проживання.
Однак, уся судова кореспонденція скерована на ім`я ОСОБА_1 , у тому числі судова повістка з повідомленням про судові засідання, повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.
Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, відповідачка ОСОБА_1 є належним чином повідомленою про розгляд справи та дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явилась до суду без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву.
Крім того, повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце проведення судового засідання, за наслідком відсутнього місця зареєстрованого проживання, здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого, відповідач у відповідності до приписів ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином.
Таким чином, ОСОБА_2 про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вказаного витягу судом встановлено, що державна реєстрація малолітньої вчинена на підставі звернення Служби у справах дітей Одеської міської ради на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №367-01р від 09.09.2022 року та повідомлення про державну реєстрацію народження №2081/24.31-18 від 23.09.2022 року, за наслідком чого 23.09.2022 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис №940. У зазначеному актовому записі в графі відомості про батьків малолітньої значиться наступна інформація: матір - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які між собою перебувають в зареєстрованому шлюбі, актовий запис №1975 від 27.10.2020 року складений Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Також судом встановлено, що державна реєстрація малолітньої ОСОБА_3 проведена відповідно до положень статті 133 СК України, якою регламентовано, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Також судом встановлено, що 12.07.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в КНП «Пологовий будинок №7» Одеської міської ради складено заяву батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, відповідно до якої ОСОБА_1 засвідчила, що відмовляється забрати народжену нею ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному пологовому будинку дитину жіночої статті, у зв`язку з відсутністю матеріальних умов на утримання дитини.
За наслідком чого, 12.07.2022 року у КНП «Пологовий будинок» Одеської міської ради, за присутності працівників вказаного закладу, у присутності працівника Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, працівника Центру соціальних служб Одеської міської ради, складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, в якому засвідчили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовились забрати народжену нею ІНФОРМАЦІЯ_1 КНП «Пологовий будинок №7» Одеської міської ради дитину, жіночої статті.
На підставі вказаного , 09.09.2022 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження №367-01р «Про надання дозволу на реєстрацію в органах державної реєстрації актів цивільного стану малолітньої дитини з присвоєнням їй імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », яке слугувало, як вище встановлено для проведення державної реєстрації народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 28.12.2022 року за вих. №785, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває у вищезазначеному закладі з 29.07.2022 року на повному державному забезпеченні. Засвідчено, що за час перебування дитини у закладі, ніхто з родичів та близьких її не відвідували, допомоги у вихованні та утриманні не надавали.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є зокрема: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
Досліджуючи подані до суду документи та приймаючи вище встановлені обставини в сукупності, суд вважає, що стороною позивача доведена винна поведінка відповідачів, як батьків, по відношенню до виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вказані обставини додатково підтверджуються тим, що відповідачі особисто залишили та не забрали свою дитину в пологовому будинку, після її народження, не здійснивши жодних дій та умов для повернення дитини до дому, жодного разу не відвідавши малолітню під час перебування у будинку дитини, не цікавлячись її долею та не приймаючи жодної участі в її утриманні.
Судом також встановлено, що у відповідності до приписів статті 19 СК України, питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянуто Київською районною адміністрації Одеської області, за наслідком чого надано відповідний висновок від 21.12.2023 року за №2598/01-11 щодо доцільності позбавлення відповідачів, як батьків, батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказаним висновком також встановлені наступні обставини.
Зазначено, що мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , надала 22 листопада 2023 року у присутності головного спеціаліста територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі письмову згоду на позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Інформація щодо місця проживання/перебування батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , невідома.
Відповідно до листа Центра соціальних служб Одеської міської ради (надалі - Центр) від 03 серпня 2022 року №04/01-1791, 02 серпня 2022 року провідним фахівцем Центру було проведено бесіду з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . В ході бесіди, було з`ясовано, що громадянка не має можливості та бажання виховувати та утримувати новонароджену дитину. Зі слів матері малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина неочікувана, народилась від співмешканця, який залишив її, як тільки дізнався про вагітність. Громадянка має ще двох дітей від попереднього шлюбу, діти проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріально родину забезпечує колишній чоловік - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Відповідно до інформації наданої адміністрацією Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської від 01 листопада 2023 року № 16-0103/4101, в базі даних особових рахунків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на обліку в Управлінні не перебувають та не отримують ніяких видів державних соціальних допомог на малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Аналізуючи в сукупності досліджені докази, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд діючи в інтересах дитини вважає доведеним, що відповідачі не забрали власну малолітню дитину з полового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, за наслідком чого ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, у зв`язку з чим, суд вважає наявними правові підстави для позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідком чого позов Комунальної некомерційної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідачі не надають матеріальну допомогу на утримання сина.
Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При викладених обставинах суд вважає за доцільне одночасно з позбавлення батьківських прав стягувати з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 аліменти на користь малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі з кожного по 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом - 15.01.2024 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом враховується, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.01.2024 року було відстрочено КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав в сумі 6056,00 грн. до ухвалення судового рішення по справі.
Також позивач на підставі положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині вимог майнового характеру про стягнення аліментів, який становить для юридичних осіб у розмірі 3028 грн. грн.
Отже, на підставі вищевикладеного вбачається, що позивачем, як юридичною особою було пред`явлено позов, який містить дві вимоги майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру до двох відповідачів, за що передбачено сплату судового збору у загальному розмірі 9084,00 грн. (3028,00 за кожною з вимог немайнового характеру *2 = 6056,00, та 3028,00 за обома вимогами майнового характеру).
З урахуванням викладеного, задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 4542 гривні 00 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282, 352 - 354 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166, 180, 182, 243, 244 СК України, суд,
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на користь малолітньої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за № НОМЕР_1 , у розмірі по 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15 січня 2024 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на користь малолітньої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за № НОМЕР_1 , у розмірі по 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15 січня 2024 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь Держави судовий збір у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь Держави судовий збір у розмірі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок.
Копію рішення суду в частині позбавлення батьківських прав, після набрання ним законної сили, надіслати відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий КалініченкоЛ.В.