Справа № 346/7675/23
Провадження № 2/346/573/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2024 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар судових засідань Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні зали засідань суду, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ТОВ «Мікрокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ТОВ «Мікрокредит» (місце знаходження: м. Київ вул. Автозаводська, 24, корпус 2, офіс 412) звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9835 гривень 90 копійок за кредитним договором від 06 грудня 2022 року та судові витрати.
Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором.
Ухвалою від 12 січня 2024 року провадження у справі було відкрито, справу було вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, із проведенням судового засідання та викликом учасників справи на 22 лютого 2024 року о 09 годині 30 хвилин.
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили.
Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача.
Відповідач у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася без повідомлення причин; представник позивача не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку.
Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.
Позиції учасників справи.
Позиція позивача полягала в тому, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким позивачем були виконані шляхом видачі кредиту. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування у строки встановлені договором, не виконав. Тому у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів.
Відповідач у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася. Будь-яких заперечень проти позовних вимог чи його доказів не подавала.
Оцінка суду щодо фактів.
ТОВ «Мікрокредит» перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000грн. на її поточний рахунок, відкритий у АТ "ПриватБанк" (а.с.15), але у повному обсязі та у строки, передбачені графіком, вона не повернула отриманий кредит та не сплатила проценти за користування кредитними коштами (а.с.16).
Як наслідок, 28 грудня 2023 року, ТОВ «Мікрокредит» звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка утворилась станом на 05 грудня 2023 року, у розмірі 9835 гривень 90 копійок, з яких: 5878 гривень 23 копійки - це борг по кредиту; 3957 гривень 67 копійок - це борг по процентах за користування кредитом (а.с.1-2,16).
Оцінка суду правовідносин сторін.
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги) та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, отримати виданий кредит та проценти за його користування.
Оцінка суду щодо права.
Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.
Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Так, 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 та ТОВ «Мікрокредит» уклали по суті кредитний договір за яким ТОВ «Мікрокредит» взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у розмірі 6000 грн. (а.с.4-14).
І ТОВ "Мікрокредит", взяті на себе зобов`язання виконав, оскільки перерахував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000грн. на її поточний рахунок, відкритий у АТ "ПриватБанк" (а.с.15).
Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зокрема, за кредитним договором ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним шляхом сплати єдиного платежу, кожні сім днів, у розмірі 467грн.93коп., починаючи з 13.12.2022р. по 23.05.2023р., згідно з графіком (а.с. 4-14).
Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).
Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.16) та графіком платежів (а.с.14), ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. У зв`язку з чим, у неї як позичальника, станом на 05 грудня 2023 року, дійсно утворилась заборгованість станом на 05 грудня 2023 року, у розмірі 9835 гривень 90 копійок, з яких: 5878 гривень 23 копійки - це борг по кредиту; 3957 гривень 67 копійок - це борг по процентах за користування кредитом.
Тож, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань у вигляді повернення кредиту частинами, на підставі договору від 06 грудня 2022 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача кредиту та процентів за користування ним.
Тому, матеріально-правову вимогу позивача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з цим суд відзначає, що складовими її заборгованості є саме вказані суми, оскільки при здійсненні відповідачкою проплат 13.12.2022р. (у розмірі 468грн.02коп.) та 31.01.2023р. (926грн.40коп.), на підставі ч.1 ст.534 ЦК України, сплата першої частини боргу, яка була більшою за обов`язковий платіж (467грн.93коп.) на 09 коп., відповідачка сплатила перший обов`язковий платіж (тобто повернула 121грн.77коп - кредита та сплатила 346грн.16коп. процентів) та сплатила 09 коп. процентів наступного обов`язкового платежу, позаяк проценти погашаються у першу чергу. А сплативши 926 грн.40 коп. вона сплатила борг по процентах за попередні періоди користування кредитом.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.3), а позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в зазначеному розмірі.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ТОВ «Мікрокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлений 27.02.2024р.
Суддя: Коваленко Д. С.