Справа № 203/6419/24
Провадження № 2/0203/2257/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
23 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Колесніченко О.В.,
за участі секретаря Погрібного О.Ю.,
представника позивача Бабенко Я.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у спрощеному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 за представництва адвоката Бабенко Я.В., діючи від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подала через суд позов до відповідача на предмет стягнення аліментів на сина ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з грудня 2020 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , проте з березня 2022 року шлюбні відносини та спільне проживання припинені, позивач з дитиною проживають на території Федеративної республіки Німеччина, проте відповідач належного матеріального утримання не надає, станом здоров`я дитини, розвитком, вихованням не цікавиться і згоди між сторонами щодо розміру аліментів не досягнуто, у зв`язку з чим дитина перебуває на повному матеріальному утриманні виключно матері, і не зважаючи на вжиття позивачкою усіх заходів до отримання аліментів на сина, відповідач з 01 липня 2023 року ухиляється від матеріального утримання дитини і кошти не надає, тому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь на утримання син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти щомісячно у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 за минулий час- з 01 липня 2023 року і до дати подання позовної заяви, та покласти на відповідача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу.
Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв.
З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 20 листопада 2024 року після надходження 12 листопада 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру та 19 листопада 2024 року з Мінсоцполітики відповіді на запит суду про місце проживання відповідача, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.
У судовому засіданні в режимі відеоконференії представник позивача позов підтримала в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав.
Відповідач, будучин належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в засідання не з`явився і про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача.
Суд, вислухавши усні пояснення представник позивача, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01 липня 2021 року вчинено актовий запис № 3012 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.19).
Відповідач є особою працездатного віку, за трудовим договором не працює, хоч позивачка і вказує на наявність у нього дитини від попереднього шлюбу, останній відомостей про наявність на його утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб суду не надав, як і не надав доказів такого стану здоров`я, що впливав в би на працездатність останнього.
Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо стабільної сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, разом з тим, обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь малолітньої дитини аліментів на її утримання на ім`я його матері ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Враховуючи дану норму закону, встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю (позивачем у справі), належить дійти висновку про присудження аліментів на утримання сина сторін у частці від доходу батька (відповідача у справі) дитини.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, згідно положень ст.ст.183,184 СК України, враховує, що відповідач мешкає окремо від дитини, участь в її вихованні, утриманні та забезпеченні здорового розвитку належним чином не приймає та не забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини на державному рівні, що відповідачем не спростовано та протилежного не доведено.
При вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує згідно ст. 182 СК України матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, мешкає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, однак за трудовим договором не працює, в центрі зайнятості на обліку на обліку з питання пошуку роботи не перебуває, має мінливий дохід, за твердженням позивачки має на утриманні дитину від попереднього шлюбу, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню з відповідача з часу пред`явлення позову 04 листопада 2024 року (а.с.52) на користь позивача-дитини Теодора на ім`я його матері, яка в його інтересах пред`явила позов.
Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів за минулий період з 01 липня 2023 року до дня пред`явлення позову суд приходить до наступних висновків.
Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1, 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За вимогами ч.1 ст. 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування..
В своїй позовній заяві позивачка обґрунтовує вимоги про стягнення аліментів на дитину за минулий період ухиленням відповідача від утримання дитини, посилаючись на переписку в месенджері.
Разом з тим, суд не може прийняти до уваги надану роздруківку листування як належний, допустимий та достатній доказ згідно ст.ст. 78-79 ЦП України, оскільки така переписка не містить достовірних даних про день, місяць, рік, про належність номерів телефонів з яких ведеться листування та взагалі про джерело походження такої роздруківки. Крім того, за змістом цієї переписки не вбачається умисне ненадання коштів на дитину, а лише суперечку про участь батька у спілкуванні з дитиною та розмір аліментів і періодичність платежів.
При цьому, позивачкою не надано суду доказів жодного офіційного звернення позивача до відповідача, зокрема, направлення листа, проєкту договору щодо сплати утримання на дитину на поштову чи електронну адресу, які не надано доказів згідно ст. ст. 77-79 ЦПК України ухилення відповідача від підписання договору, ігнорував листи, приховував інформацію щодо свого місця перебування, тощо.
Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність повних вимог в цій частині, у зв`язку з чим в задоволенні останніх належить відмовити.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Враховуючи, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини, слід допустити виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 7 570 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 22 жовтня 2024 року уклала із Адвокатським об`єднанням «МІТРАКС» в особі директора Бабенка Юрія Сергійовича договір про надання юридичних послуг, згідно умов якого точна вартість юридичних послуг встановлюється в рахунку на оплату, що виставляється виконавцем після оцінки обсягу часу, що необхідний для виконання конкретного замовлення на надання юридичних послуг та з урахуванням складеності такого замовлення (а.с. 35-42).
Представництво інтересів позивача в суді здійснювалося адвокатом Бабенко Яною Вікторівною, повноваження якої підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 9876/10 від 15 квітня 2021 року, а також ордером серії АІ № 1736050, що згенерований 04 листопада 2024 року на підставі договору від 22 жовтня 2024 року (а.с. 13, 50).
Згідно рахунку на оплату № 213 від 22 жовтня 2024 року Адвокатське об`єднання «МІТРАКС» надало позивачу наступні послуги: позов про стягнення аліментів 18 000 грн., клопотання про відеоконференцію 2 000 грн., всього на загальну суму 20 000 грн., сплата яких підтверджується платіжною інструкцією № Н667-МРКМ-АННС-СВН2 від 24 жовтня 2024 року (а.с. 32, 33).
В той же час, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, яка є незначної складності, обсяг та характер доказів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13, 81, 265, 268, 274, 280, 282, 354, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі його законного представника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 листопада 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Відповідач вправі подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.
Повне рішення складене та підписане 27 грудня 2024 року у день його складення і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного шляхом подання апеляційної скарги, а так само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
Суддя О.В. Колесніченко