ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/682/24 Справа № 212/3439/23 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/3439/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кларікс РЕМ 23», Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові-ремонти» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові-Ремонти» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Колочко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові-ремонти» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кларікс РЕМ 23» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 01.03.2017 по 17.02.2023 ОСОБА_1 працювала на посаді машиніста 5-6 розряду у ТОВ «Кларікс РЕМ», правонаступником якого є відповідач. 17.02.2023 була звільнена з посади за згодою сторін, на підставі ст.36 КЗПП України. При звільненні позивачу не виплачена частина нарахованої заробітної плати у розмірі 19234,17 грн., яка не виплачена на час подачі позову, а тому позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за 60 днів (з 17.02.2023 по 17.05.2023) у розмірі 21152,40 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати 352,54 грн. Крім того, сума компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати становить 288,51 грн.

Ухвалою суду від 06 липня 2023 року за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача ТОВ «Кларікс Рем 23» належним відповідачем ТОВ «Промислові-ремонти».

22 червня 2023 позивач з урахуванням залученого відповідача ТОВ «Промислові-ремонти» подала уточнений позов в якому просила суд, стягнути з відповідача на її користь суму нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 19234,17 грн., компенсацію за несвоєчасний розрахунок по заробітній платі у розмірі 288,51 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 21152,40 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 9662 грн. 40 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові-ремонти» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 19234 гривні 17 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 21152 гривні 40 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 288 гривень 51 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 8052 гривні, судовий збір у дохід держави в розмірі 3 220 гривень 80 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ «Промислові-ремонти» подало апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд замінивши відповідача на ТОВ «Промислові-ремонти», не направив останньому ані позовної заяви, ані ухвали про відкриття провадження та залучення до участі у справі. Про вказані обставини ТОВ «Промислові-ремонти» дізналося з Єдиного державного реєстру судових рішень та двічі зверталося до суду із клопотанням про заміну відповідача на належного, яким є саме ТОВ «Кларікс РЕМ 23», в задоволенні якого судом відмовлено.

Вважає, що ТОВ «Промислові-ремонти» є неналежним відповідачем по справі. Судом першої інстанції не встановлено обставин реорганізації ТОВ «Промислові ремонти», не з`ясовано питання про те, чи прийняв останній на себе зобов`язання по виплаті нарахованої заробітної плати і відповідних компенсації за це кредиторам, пред`явлення позивачем, як кредитором, вимоги щодо виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати до ТОВ «Промислові ремонти», найменування якого змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23», як основного боржника, отримання від останнього відмови від задоволення такої вимоги або не одержання від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу.

Зазначає, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «ПРОМСПЕЦБУДТОР», ТОВ «СОЛ-ПРОМ» та ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» є правонаступниками ТОВ «Кларікс РЕМ 23», котре до заміни мало найменування ТОВ «Промислові ремонти», а тому є незрозумілим чому позивачем було обрано в якості відповідача лише ТОВ «Промислові-ремонти». Оскільки, ТОВ «Кларікс РЕМ 23» (до перейменування ТОВ «Промислові ремонти») на час розгляду справи не є припиненим, в силу вимог статті 109 ЦК України. Відповідач - ТОВ «Промислові-ремонти» несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ «Кларікс РЕМ 23». Зазначив, що оскільки правонаступниками ТОВ «Кларікс РЕМ 23» шляхом виділу є не тільки відповідач, а ще ТОВ «ПРОМСПЕЦБУДТОР» та ТОВ «СОЛ-ПРОМ», то всі правонаступники несуть субсидіарну відповідальність перед кредиторами основного боржника.

ТОВ «Промислові-ремонти» створено шляхом виділу із ТОВ «Промислові ремонти», назву якого змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23» та зареєстровано в порядку встановленому законодавством 11.04.2023 року. ОСОБА_1 працювала у період з 01.03.2017 року по 17.02.2023 року у ТОВ «Промислові ремонти», а не у його правонаступника ТОВ «Промислові-ремонти», яке створено через два місяці після звільнення позивача.

Відомості в ЄДР юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань про припинення діяльності ТОВ «Кларікс РЕМ 23» відсутні, тому відсутні підстави вважати ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ» належним відповідачем у справі, а тим більше приймати рішення про стягнення з нього на користь позивача присуджених сум.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Юридичні особи ТОВ «КАССІС МІЛТ" (до перейменування ТОВ "ПРОМСПЕЦБУДТОР") та ТОВ «КВІНТЕР СОЛ» (до перейменування ТОВ ««СОЛ-ПРОМ») не є новоствореними юридичними особами внаслідок виділу з ТОВ «Кларікс РЕМ 23». Тобто новоствореною юридичною особою шляхом виділу з ТОВ «Кларікс РЕМ 23» є саме ТОВ «Промислові-ремонти», саме тому в силу вимог ст.109 ЦК України та ч.5 ст.55 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» саме ТОВ «Промислові-ремонти» несе субсидіарну відповідальність перед кредиторами ТОВ «Кларікс РЕМ 23». Тому висновок суду першої інстанції, викладений у рішенні по справі №212/3439/23, що ТОВ «Промислові-ремонти» у даній справі є належним відповідачем є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам Закону. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 40 675,08 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивач ОСОБА_1 у період з 01 березня 2017 року по 17 лютого 2023 року працювала на посаді машиніста в ТОВ «Промислові ремонти» та була звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10-12).

Відповідно до копії довідки від 10.02.2023 за № 2/07/08, виданої ТОВ «Промислові ремонти», ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за період з серпня 2022 року по січень 2023 року включно у розмірі 66773,03 грн., сума до виплати 53752,28 грн. (а.с. 13).

Згідно розрахункового листка за лютий 2023 року вбачається, що позивачу було нараховано оплату відпустки, компенсацію відпустки, а також зазначено, що за підприємством наявний борг на кінець місяця 19364,17 грн.(а.с. 13 зворотній бік).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 01.01.2022 по 02.05.2023 ТОВ «Промислові ремонти» на рахунок ОСОБА_1 03.04.2023 виплачено 130,00 грн. (а.с. 20-25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Промислові ремонти», правонаступником якого є ТОВ «Промислові-ремонти», у встановлені строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача ТОВ «Промислові-ремонти» на користь позивачки заборгованість по заробітній плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Статтею ст.115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у період з 01 березня 2017 року по 17 лютого 2023 року працювала на посаді машиніста в ТОВ «Промислові ремонти» та була звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.10-12).

Згідно розрахункового листка за лютий 2023 року вбачається, що позивачу було нараховано оплату відпустки, компенсацію відпустки, а також зазначено, що за підприємством наявний борг на кінець місяця 19364,17 грн. (а.с. 13 зворотній бік).

Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Промислові-ремонти» про те, що останнє не є правонаступником ТОВ «Кларікс РЕМ 23» (до перейменування ТОВ «Промислові ремонти»), де працювала позивач, колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини, які встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що ТОВ «Промислові-ремонти» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «Промислові-ремонти» було утворено відповідно до рішення №07/03 єдиного учасника ТОВ «Промислові ремонти» від 07 березня 2023 року та рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «Промислові - ремонти» від 11 квітня 2023 року, шляхом виділу з ТОВ «Промислові ремонти» відповідно до розподільчого балансу останнього.

Статтею 109 ЦК України унормовано, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов`язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно (ч.3 ст.109 ЦК України).

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням (ч.4 ст.109 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Матеріалами справи, а саме витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ТОВ «Промислові-ремонти», яке є правонаступником ТОВ «Промислові ремонти».

При цьому, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на момент розгляду спору, ТОВ «Промислові ремонти» , назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23», не перебуває в стані припинення.

Згідно рішення №07/03 єдиного учасника ТОВ «Промислові ремонти» від 07 березня 2023 року, виділено з ТОВ «Промислові ремонти» - ТОВ «Промислові-ремонти» та передано останньому активи та пасиви, у вигляді частини майна ТОВ «Промислові ремонти», згідно розподільчого балансу (а.с.47-50).

Згідно рішення №1 єдиного засновника про створення ТОВ «Промислові ремонти» від 11 квітня 2023 року, останнє є правонаступником по майновим та немайновим правам та обов`язкам ТОВ «Промислові ремонти», згідно розподільчого балансу від 11.04.2023 року, та несе субсидіарну відповідальність по обов`язкам ТОВ «Промислові ремонти» відповідно до ст. 109 ЦК України.

Оскільки розподільчий баланс від 11.04.2023 року не містить відомостей щодо передачі ТОВ «Промислові-ремонти» заборгованості ТОВ «Промислові ремонти» із заробітної плати перед працівниками, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку ТОВ «Промислові-ремонти» має нести виключно субсидіарну відповідальність за невиплату при звільненні заробітної плати позивачу ОСОБА_1 .

Статтею 619 ЦК України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника.

Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Субсидіарна відповідальність має місце у зобов`язаннях з множинністю осіб на стороні боржника.

Додатковий характер відповідальності полягає в тому, що кредитор перш за все має пред`явити вимогу основному боржнику і очікувати від нього виконання або виплати, що являють собою прояв цивільно-правової відповідальності.

Якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується. Тобто, пред`явлення кредитором вимоги до додаткового (субсидіарного) боржника можливе в двох випадках: 1) якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, незалежно з якої причини він надав таку відмову; 2) якщо кредитор не одержав від основного боржника в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу.

Розумність строку для надання відповіді на пред`явлену вимогу залежить від ситуації, в якій така вимога пред`являється, та має бути оцінена в кожному окремому випадку.

Отже, субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом із боржником відповідають у випадках, передбачених законом або договором.

Таким чином, кредитор, у випадку відмови у задоволені вимоги основного боржника про сплату заборгованості за певним зобов`язанням або неотримання у розумний строк вимоги від основного боржника на пред`явлену вимогу, наділений правом пред`явити вимогу як до основного боржника (у даному випадку ТОВ «Промислові ремонти», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23») так і до субсидіарного (додаткового) боржника ( в даному випадку ТОВ «Промислові - ремонти»).

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визначив, що відповідач ТОВ «Промислові-ремонти» є належним відповідачем у справі.

Як зазначено вище, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 17.02.2023 була звільнена і на час звільнення існувала заборгованість у розмірі 19364,17 грн.

У подальшому, 03.04.2023 частину боргу по заробітній платі роботодавцем було виплачено позивачу у сумі 130,00 грн., таким чином невиплаченою є заборгованість по заробітній платі в сумі 19234,17 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Оскільки, ТОВ «Промислові ремонти» розрахунку у день звільнення позивача не провів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на стягнення боргу з ТОВ «Промислові - ремонти», як з субсидіарного (додаткового) боржника ТОВ «Промислові ремонти» (на даний час назву змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23»).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що так як ОСОБА_1 , яка звільнена 17.02.2023 року, не були виплачені всі належні їй суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах заявлених вимог.

Згідно п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції в межах заявлених позивачем позовних вимог, розміром середнього заробітку за період з 17.02.2023 по 17.05.2023 року у розмірі 21 152 грн. 40 коп., виходячи з розрахунку 60 робочих дня та середньоденної заробітної плати 407,38 грн.

Згідно із ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації згідно із ст.3 Закону обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць ст.4 Закону.

Таким чином. суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач допустив порушення строків виплати заробітної плати позивачу за вищевказаний період, у зв`язку з чим підлягає стягненню компенсація у розмірі 288,51 грн. (19234,17 грн. х 1,5 (індекс інфляції за березень 2023 року) /100).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував питання про те, чи було пред`явлено позивачем, як кредитором, вимоги щодо виплати заробітної плати до ТОВ «Промислові ремонти», назву якого змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23», як основного боржника, отримання від останнього відмови від задоволення такої вимоги або не одержання від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення строків виплати належної ОСОБА_1 заробітної плати з боку роботодавця ТОВ «Промислові ремонти», назву якого змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23».

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «ПРОМСПЕЦБУДТОР», ТОВ «СОЛ-ПРОМ» та ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ», є правонаступниками ТОВ «Кларікс РЕМ 23», а тому є незрозумілим чому з вищенаведених юридичних осіб позивач звернулась з позовними вимогами лише до ТОВ «ПРОМ-РЕМОНТИ», не є підставою для скасування рішення суду, оскільки це є правом позивача пред`явити вимогу як до основного боржника (у даному випадку ТОВ «Промислові ремонти», назву якого на теперішній час змінено на ТОВ «Кларікс РЕМ 23») так і до субсидіарного (додаткового) боржника (ТОВ «Промислові-ремонти»).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «Промислові-ремонти», як з правонаступника ТОВ «Промислові ремонти» (на даний час ТОВ «Кларікс РЕМ 23»), на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсацію за несвоєчасний розрахунок.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

У відповідності до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові-Ремонти» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: