Провадження № 2/161/616/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Олексюка А.В.,

при секретарі Новак Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільною частковою власністю та розподіл особового рахунку, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що згідно свідоцтва про право власності квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

Батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 померли, а право власності на їх частку перейшло в порядку спадкування за законом до відповідача ОСОБА_2 .

На даний час, між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки з приводу оплати житлово-комунальних послуг, відповідач чинить перешкоди у користуванні належною їй 1/4 часткою у спірній квартирі.

А тому, просить суд встановити порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення позивачу у користування кімнати площею 12,6 кв.м та 8,4 кв.м., а кімнати площею 12,4 та 17,2 кв.м., виділити відповідачу, коридор, ванну кімнату, вбиральню, кладову, кухню та лоджію - залишити у спільному користуванні, а також розділення між нами особових рахунків зі сплати житлово-комунальних послуг, у таких самих частках; розділити особові рахунки зі сплати житлово-комунальних послуг, що надаються у квартирі АДРЕСА_1 на два окремих особових рахунки відповідно до частки від площі квартири на позивача - ОСОБА_3 та 3/4 частки від площі квартири на відповідача ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити позивачу - ОСОБА_3 перешкод у користуванні власністю, частиною квартири АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_3 в частиною квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.08.2023 справу було прийнято до розгляду та прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 подала клопотання про зміну позовних вимог в частині розділення особових рахунків, а саме просила розділити особові рахунки зі сплати житлово-комунальних послуг відповідно до площі, яка фактично надаватиметься позивачу у користування.

Відповідач в судовому засідання не заперечував щодо задоволення позову.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 20.11.1997 р квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до копії технічного паспорта, квартира номер АДРЕСА_1 , складається з чотирьох ізольованих кімнат, у тому числі: 1-а кімната - 12,6 кв.м., 2-а кімната - 8,4 кв.м., 3-я кімната - 12,4 кв.м, 4-а кімната - 17,2 кв.м, коридор площею 12,7 кв.м., ванна кімната 2,5 кв.м., вбиральня площею 1,2 кв.м., кухня - 10,5 кв.м., лоджія - 6,4 кв.м. та кладова 1,4 кв.м. Загальна площа - 85,3 кв.м (а.с.7-9).

У позивача після одруження змінилося прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

У власності позивача ОСОБА_3 перебуває частка квартири номер АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав №342223406 від 09.08.2023.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

У відповідності до ст.ст. 319,322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно дост.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації.

У позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою.

Сторони мають право на користування квартирою відповідно до своїх часток, однак у них виникли спірні відносини щодо користування квартирою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою, а питання про одержання грошової компенсації вартості часток сторони не ставлять.

За таких обставин вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою.

В даному випадку спірні правовідносини сторін не стосуються розподілу майна та припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, а тому суд вважає, що надання в користування сторонам спору кімнат, адекватних розміру їх часток у праві власності на спільне майно, не порушить їх право власності. При цьому з аналізу наявної судової практики вбачається, що в подібних спорах допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року по справі № 569/15733/17-ц, від 20 лютого 2019 року по справі № 214/239/17-ц, від 13 грудня 2019 року по справі №756/3340/18, від 07 квітня 2021 року по справі №754/12663/16.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

При встановленні порядку користування майном кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина майна з урахуванням його частки в праві спільної власності на нього. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 127/7320/13-ц (провадження № 61-18125св18).

За запропонованим позивачем варіантом порядку користування спірною квартирою, площі кімнати (12,4 кв.м. та 17,2 кв.м), що просить виділити позивач відповідачу буде меншою, відповідно до того розміру, яка припадає на його частку у праві власності.

При цьому, суд враховуючи, що відповідач не заперечує щодо виділу таких кімнат, погоджується із вимогами позивача про виділення їй кімнати площею 12,6 кв.м та 8,4 кв.м.

Враховуючи баланс інтересів співвласників спірної квартири, суд вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, оскільки іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам та інтересам співвласників у праві власності не запропоновано сторонами у справі.

Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати інтереси усіх співвласників квартири, які мають право користуватись житлом.

Встановлення порядку користування квартирою з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників, із урахуванням планування квартири, є єдиним оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири.

Відповідно до статті 19, частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг.

Щодо позовних вимог про розподіл особових рахунків, суд зазначає таке.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно із свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди), а згідно з пунктом 7 власник зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктами 10, 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку.

Враховуючи наведені норми і те, що між сторонами було досягнуто згоди з приводу користування квартирою, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою АДРЕСА_1 , шляхом: у користування ОСОБА_3 виділити кімнати площею 12,6 кв.м та 8,4 кв.м.; у користування ОСОБА_2 виділити кімнати площею 12,4 кв.м та 17,2 кв.м.; залишити у спільному користуванні співвласників: коридор, ванну кімнату, вбиральню, кладову, кухню та лоджію.

Особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 слід поділіти на два особових рахунки на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до встановленого порядку користування житловими приміщеннями і відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків.

При ухваленні такого рішення суд враховує інтереси всіх сторін і те, що відповідач не заперечив проти позову, а також враховує позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладену в постанові від 20.01.2020 року у справі № 711/8946/18.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю та вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Твердження позивача про те, що вона була позбавлена можливості користуватися її частиною квартири ґрунтуються на припущеннях та нічим не підтверджені. Доказів, що відповідач чинив перешкоди у проживанні та користуванні належним їй частині квартири суду не надано.

Позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження викладених нею обставин, зокрема доказів звернення до поліції з відповідною заявою. В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо чинення відповідачем перешкод у користуванні її власністю, не надано належних та допустимих доказів вказаного.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити позивачу ОСОБА_3 перешкод у користуванні власністю, частиною квартири АДРЕСА_1 та її вселення у вищевказану квартиру, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 61, 64, 104, 179 Житлового кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільною частковою власністю та розподіл особового рахунку, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням до житлового приміщення задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом:

-у користування ОСОБА_3 виділити кімнати площею 12,6 кв.м та 8,4 кв.м.;

-у користування ОСОБА_2 виділити кімнати площею 12,4 кв.м та 17,2 кв.м.;

-залишити у спільному користуванні співвласників: коридор, ванну кімнату, вбиральню, кладову, кухню та лоджію.

Розділити особовий рахунок зі сплати комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 на два окремих особових рахунки: на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 21.02.2024.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області А.В. Олексюк