Справа № 305/533/24
Провадження по справі 2-о/305/23/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Вербещука В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку рокремого позовного провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , виконавчий комітет, Ясінянської селищної ради, як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення юридичного факту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку мотивує тим, що він являється батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З матір`ю дітей, ОСОБА_2 він проживав у цивільному шлюбі без реєстрації шлюбних відносин у с. Яблуниця, Івано-Франківської області. Однак два роки тому, вони припинили спільно проживати. ОСОБА_2 залишила його з дітьми і виїхала у невідомому йому напрямку. Він з дітьми повернувася в с. Лазещина, де і проживає до цього часу. З того часу мати дітей жодним чином не цікавилася дітьми, не приймала участь у їх житті, вихованні, утриманні. У свою чергу, усіми питаннями життя дітей (здоров`ям, вихованням, навчанням, харчуванням, утриманням та іншими питаннями)займається виключно він. З матір`ю дітей він не підтримує жодних контактів. У січні 2024 року від органу опіки та піклування йому стало відомо, що ОСОБА_2 проживає за кордоном у Чеській Республіці, повертатися наміру не має, брати участь у вихованні дітей не бажає, передала нотаріально-посвідчену заяву, в якій не заперечує, щоб діти проживали з батьком дітей за його адресою. Встановлення факту самостійного виховання дітей необхідне йому для оформлення документів для соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним з батьків, а також для реалізації його прав передбаченого законодавством, як особи яка самостійно виховує дітей, а саме ст.23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На підставі наведеного, просив винести рішення, яким встановити юридичний факт, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , самостійно виховує дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_5 від 28.02.2024, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , виконавчий комітет, Ясінянської селищної ради, як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення юридичного факту. Вирішено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Призначено слухання справи на 28 березня 2024 року о 09:00 год. у залі судового засідання в приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області.

Заявник, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. 26.03.2024 надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його учаасті. Заяву про встановлення юридичного факту задовольнити з наведених у ній підстав та мотивів.

Заінтересована особа, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що стверджується роздруківкою з трекінгу відправлень "Укрпошти". Причину неявки суду не повідомила. Заперечень, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від заінтересованої особи до суду не надходило.

Представник заінтересованої особи, виконавчого комітету, Ясінянської селищної ради, як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження в "Електронний кабінет". Причину неявки суду не повідомили. Заперечень, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від заінтересованої особи до суду не надходило.

Представник заінтересованої особи,ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не з`явився. Начальник центру, ОСОБА_6 13.03.2024 подав через канцелярію суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами. Заявлені вимоги просить залишити без задоволення, а заяву без розгляду.

Крім того, 13.03.2024 т.в.о головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 подав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких зазначив наступне. Згідно Указу Призидента України "Про введення воєнного стану в україні" №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти Українипо всій території України введено воєнний стан. Згідно Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 (зі змінами) в Україні оголошено та проводиться загальна мобілізація. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Щодо заявлених вимог зазначає, що ОСОБА_1 має отримати відстрочку від призову на військову службу на підставі абз.5 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», яка передбачає, що не підлягають призову на військову службу пвд час мобілізації військовозобов`язані, які самостійно виховують дитину (діте) віком до 18 років. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 Сімейного кодексу України встановлює, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тому наявність заяви від ОСОБА_2 матері дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про волевиявлення щодо місця проживання дітей з батьком не може слугувати достатнім доказом того, що заявник - ОСОБА_1 самостійно виховує дітей, адже дана заява не впливає на право чи обов`язок матері здійснювати виховання даних дітей - дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 та не підтверджує невиконання нею цього обов`язку. Заявником не доведено факту, що мати дітей - ОСОБА_2 , взагалі відсутня в житті дітей, або не має права на виховання своїх дітей, або не може фізично виховувати дітей, - наприклад, через те, що знаходиться за кордонном і не цікавиться долею дітей чи має заборону для повернення в Україну, перебуває на тривалому лікуванні, знаходиться на окупованій території, досить тривалий час відсутній зв`язок і рахується як зникла безвісті, перебуває в полоні, тощо. Крім того, слід звернути увагу, що заявник з 01.07.2021 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_5 та у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації підлягає призову на військову службу за призовом під час мобілізації. ІНФОРМАЦІЯ_5 вважає, що заявник таким чином намагається ухилитися від виконання свого військового обов`язку в частині призову його на військову службу під час мобілізації. До того ж, звертає увагу на те, що хоч заявник і повідомляє про проживання з ним малолітніх дітей з 2022 року та встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_1 самостійно виховує дітей на підставі заяви матері дітей ОСОБА_2 та акту обстеження матеріально-побутових умов від 22.12.2023 року, але матір дитини не позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей. Тому вважає, що факт відсутності участі матері у вихованні дітей може бути підтверджений судом виключно у разі вирішення питання щодо позбавлення матері батьківських прав. Крім того, проживання батьків дитини окремо, розірвання між ними шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним з батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини. Також, вважає, що, виходячи з аналізу норм Сімейного кодексу України, лише рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, свідоцтво про смерть матері дитини, рішення суду про визнання матері безвісно відсутньою, рішення суду про оголошення матері померлої є підтвердженням факту самостійного виховання дитини іншим з батьків. Підсумовуючи вище наведене, вважає, що встановлення юридичного факту здійснення самостійного виховання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 двох дітей, дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , віком до 18 років є безпідставним та незаконним, а також порушує норми діючого законодавста щодо проведення мобілізації та виконання громадянами Конституційного обов`язку, щодо захисту Батьківщини. В зв`язку з тим, що не доведено факту не виконання матір`ю дітей своїх обов`язків щодо виховання, розвитку дітей та не виконання батьківських прав, заявлені вимоги просить залишити без задоволення, а заяву без розгляду.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку.

У заяві про встановлення юридичного факту заявник ОСОБА_1 зазначає, що він проживав у цивільному шлюбі без реєстрації шлюбних відносин з громадянкою ОСОБА_2 від якого в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак жодних доказів на підтвердження вказаної обставини не надає.

Згідно ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

У відповідності до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Судом встановлено, що у свідоцтвах про народження дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 від 27 серпня 2020 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_3 від 17 січня 2020 року, в графі батько записано - ОСОБА_1 .

Поряд з цим, заявником не надано витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, у яких би було зазначено, що він записаний батьком дітей на підставі ст.126 СК України.

Звертаючись у суд із заявою про встановлення юридичного факту, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт, що він самостійно виховує вищевказаних дітей.

Главою 5 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За положеннями ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, на відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Таким чином, на думку суду, сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є те, що у ньому відсутній спір про право, об`єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності є встановлення визначених юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявником своїх суб`єктивних прав.

Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Проаналізувавши вище наведені норми Сімейного кодексу, суд, констатує, що громадянка, ОСОБА_2 , як мати малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, незважаючи на те, що вона не перебуває у шлюбі з громадянином ОСОБА_1 та проживає окремо від дітей.

Заявником до заяви про встановлення юридичного факту не надано жодних доказів, що мати малолітніх дітей, ОСОБА_2 померла, визнана судом померлою, або безвісно відсутньою, як і не надано доказів того, що вона позбавлена батьківських прав, або з поважних причин не може їх виховувати.

З поданих у судовому засіданні представником заінтересованої особи пояснень вбачається, що заінтересована особа заперечує проти встановлення юридичного факту, який просить встановити заявник внаслідок чого виникає спір про право.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Також, згідно ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку наявний спір про право, що є безумовною підставою для залишення заяви без розгляду з можливістю подальшого вирішення спору між сторонами у порядку позовного провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 83, 89, 260, 261, 293, 294, 315, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , виконавчий комітет, Ясінянської селищної ради, як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення юридичного факту - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Судовий збір, сплачений при подачі заяви залишити за заявником.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуюча: М.О. Марусяк