ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4507/23 Номер провадження 22-ц/814/2037/24Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість:

за кредитним договором № 2401160 від 25 вересня 2021 року у сумі 49 200 грн, з яких: 15 000 грн заборгованості за основною сумою боргу; 34 200 грн суми заборгованості за процентами;

за договором позики № від 06.11.2021 року у сумі 8 291,96 грн, з яких: 1 079 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 212,96 грн сума заборгованості за відсотками.

Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 57 491,96 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідач 25 вересня 2021 року уклав з ТОВ «Лінеура Україна» кредитний договір № 24011160, а потім 06.11.2021 року уклав договір позики № з ТОВ «Інфінанс».

Договори підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Приймаючи умови кредитних договорів, позичальник підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується, зобов`язується неухильно їх дотримуватися та підтвердив, що усвідомлює, що на правовідносини за цими договорами не розповсюджується дія ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідач, отримавши кредитні кошти, належним чином свої зобов`язання з їх повернення не виконав, у зв`язку з чим утворилися заборгованості, права вимоги яких відступлені 24.11.2022 і 05.05.2023 року на користь ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладених договорів факторингу.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості:

за Кредитним договором № 2401160 в розмірі 49 200,00 грн, з яких:

- 15 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 34 200,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

за Договором позики № в розмірі 8 291,96 грн, з яких:

- 1 079,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 7 212,96 грн - сума заборгованості за відсотками.

а всього заборгованості за договорами у загальному розмірі 57491 грн 96 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що позивачем не подано до суду жодних доказів, які б свідчили що між ним і ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Лінеура Україна» чи ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» виникли будь які кредитні відносини, відсутні докази на підтвердження заявленої позивачем суми заборгованості, зокрема первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт перерахування коштів на виконання кредитних договорів, а також підтвердження того, що його ознайомлено з умовами та правилами надання банківських послуг.

У відзиві ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертається увага, що у справу надані належні і допустимі докази, якими підтверджується як факт укладення кредитних договорів, так і факт відступлення права вимоги за ними.

Наголошується, що договори укладено в електронній формі, згідно яких видача коштів боржнику здійснювалася у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача, видану АТ КБ «ПриватБанк».

ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» як новий кредитор не має та не може мати у своєму розпорядженні первинні документи на підтвердження факта перерахування коштів за кредитними договорами, так як не є первісним кредитором. Якщо у суду виникли сумніви щодо доведеності цієї обставини, він мав би з власної ініціативи витребувати необхідні документи.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2401160, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п.11 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін (а.с.8-14)

Відповідно до п.п.1.1. Кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Згідно п.п.1.4. п.1 Кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Відповідно до п.п.9.7. Кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

06 листопада 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики № , який підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 6 листопада 2021 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 06 листопада 2021 року та отримання кредиту згідно заявки анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника (а.с.33-34).

Згідно договору позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, основними умовами кредиту передбачено всі істотні умови договору, а саме: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

05.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №05052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.22-24)

Відповідно до реєстру боржників від 05.05.2023 до договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023 року (а.с.26), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 49 200,00 грн, з яких:

- 15 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 34 200,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24/11-22, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс». передає (відступає) ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс». права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.41-43)

Відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2022 до договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022 року (а.с.45), ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 8 291,96 грн, з яких:

- 1079,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 7212,96 грн - сума заборгованості за відсотками;

- 0,00 грн - сума заборгованості за пенею.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладання договорів дистанційно в електронній формі, з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, з накладенням електронного підписів. Відповідач для підписання договорів проходив реєстрацію та отримав одноразовий ідентифікатор, після чого здійснив вхід на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, на підставі чого договори були укладені та він отримав кредитні кошти.

Доводи відповідача про ненадання доказів укладання кредитних договорів спростовані наданими позивачем належними і допустимими доказами.

Право вимоги позивача до відповідача підтверджено належним чином завіреними копіями договорів факторингу, витягами з реєстру боржників.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням наведених вимог закону.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року (справа №524/5556/19) викладені такі висновки щодо укладення кредитного договору в електронній формі.

«У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.»

У постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа №263/3470/20) викладені такі висновки стосовно доказів у правовідносинах, що виникли у зв`язку з укладення кредитного договору в електронній формі.

«Доводи касаційної скарги, що у матеріалах справи немає бухгалтерських документів про видачу кредиту не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.

Також безпідставним є твердження заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки подані сторонами електронні докази не досліджувалися в оригіналі, з огляду на таке.

Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи є роздруківки загальних умов договору кредитної ліній, спеціальних умов договору позики № AG2069856, додаткової угоди № АМ5917691 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG2069856, паспорта споживчого кредиту, інформації, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит.

Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

З огляду на це також безпідставними є доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції встановив факт укладення кредитного договору, зокрема його підписання позивачем, на підставі недопустимих доказів, а саме копії електронного доказу.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи немає даних про те, що позивача було належним чином ідентифіковано при реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, отже, відсутні докази підписання ним кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг бути укладений.

Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивач також їх не надав, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідач по справі усупереч наведеним приписам процесуального закону, заперечуючи факти: укладення кредитних договорів, отримання ним коштів за кредитними договорами, відступлення права вимоги за кредитними договорами, стверджуючи про неналежність поданих позивачем доказів, разом з цим не надав суду жодного доказу на спростовування обставин, якими обґрунтований позов, тобто позиція відповідача, по суті, є голослівним запереченням фактів.

Апеляційний суд погоджується із доводами відзиву на апеляційну скаргу про те, що відповідач не був позбавлений можливості особисто отримати у банківській установі, принаймні, виписку по своєму картковому рахунку для спростування факту отримання коштів. Аналогічним чином, відповідач у підтвердження своїх заперечень не був позбавлений можливості клопотати перед судом про витребування інших доказів, проте цього не зробив.

Позивач у підтвердження заявлених вимог подав суду такі докази.

Угоди із ТОВ «Лінеура Україна»: завірена копія кредитного договору з додатками (а.с.8-14,18), завірена копія договору факторингу з додатками (а.с.22-28), завірена копія акту прийому передачі (а.с.25).

Угоди із ТОВ «Інфінанс»: завірена копія кредитного договору із додатками (а.с.33-37), довідка про ідентифікацію (а.с.38), завірена копія квитанції про сплату за договором №118352187 від 06.11.2021 (а.с.39), паспорт споживчого кредиту (а.с.35), заява-анкета (а.с.36), завірена копія договору факторингу з додатками (а.с.41-44).

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України дав належну оцінку зазначеним доказам і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність фактів укладення кредитних договорів в електронному виді за допомогою одноразового ідентифікатора, фактів перерахування коштів позичальнику і факт відступлення права вимоги позивачу.

Обидва кредитні електронні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, який є комбінацію цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19)).

Договори факторингу містять п.1.2, згідно якого право вимоги переходить до фактору після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, тобто сторони не пов`язували момент переходу права вимоги зі сплатою фактором коштів на користь клієнта, що не суперечить нормам глави 73 ЦК України.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О. А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов