Справа № 372/5845/23
Провадження № 2-479/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 лютого 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у місті Обухів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

20.11.2023 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Селезньовим М.В. шляхом направлення засобами поштового зв`язку подано позову заяву про розірвання шлюбу, в якій він просить розірвати шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачки зазначив, що від шлюбу сторони мають шістьох неповнолітніх дітей, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

22.11.2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась втретє, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань суду не подала.

Представник позивачки в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності позивачки, за наявності підстав, передбачених ЦПК України, просив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. В судове засідання не з`явився втретє, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.08.2010 року серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка та що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

У відповідності до вимог ст. 112 СК України, суд повинен з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та прийняти рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.

При розгляді справ про розірвання шлюбу суд зобов`язаний всебічно з`ясувати взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, вжити заходів до примирення подружжя. Закон зобов`язує суд розглядати справу про розірвання шлюбу, як правило, за участю обох сторін. Тільки їх особиста участь у процесі дає можливість суду всебічно з`ясувати сімейні взаємостосунки, мотиви розірвання шлюбу, дійсні причини розлучення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові N 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема у п.п. 10, 14 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Неявка сторін у судове засідання позбавляє суд можливості переконатись у дійсних намірах на розірвання шлюбу, встановити мотиви, причини та час припинення шлюбних стосунків, а головне вжити заходів для примирення сторін.

Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбу з 10.08.2010 року та мають шестеро спільних неповнолітніх дітей.

При цьому в позовній заяві представником позивачки дійсними причинами позову про розірвання шлюбу зазначено лише про те, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, однак будь-яких інших обставин, з яких би можливо було встановити причини розірвання шлюбу в позові не зазначено, та будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин суду не подано.

Позивачка особисто участі у розгляду справи не брала, а її представник в судове засідання не з`являвся, лише просив в позові про розгляд справи без його участі та участі позивачки.

Позов подано до суду поштою.

Крім того, сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу за ініціативою лише представника одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України, зокрема гл. 17 про представництво, довіреність і доручення, на ці правовідносини не поширюються.

Ухилення обох сторін від явки до суду позбавляє можливості суд встановити, що вимоги позову відповідають справжній волі подружжя і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. У позовній заяві та доданих до неї доказах відсутні відомості про наявність істотних для вирішення спору обставин і причин пред`явлення позову, тому суд за наслідками судового розгляду не зміг переконатись у тому, що рішення про розірвання шлюбу не буде суперечити добробуту неповнолітніх дітей сторін і принципам соціального співіснування.

Відповідно до положень статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд виходить з того, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відомості про стан здоров`я дітей, достовірні відомості про дійсне місце проживання сторін та їх дітей, фактичні взаємини подружжя у матеріалах справи відсутні.

Ухилення сторін від участі в судовому розгляді, не зазначення у позовній заяві істотних і переконливих аргументів, неподання суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог унеможливили винесення обґрунтованого і справедливого рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом не встановлено наявності порушень прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст. 109, 12, 115 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В. Кравченко