Номер провадження: 22-ц/813/5572/24
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Науменко А.В. 22 квітня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 230000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., загалом 250000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правонаступників ОСОБА_4 ) було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правонаступників ОСОБА_4 ) майнову шкоду у розмірі 230000,00 грн., в рівних частках, а також судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2500,00 грн., та витрат на проведення експертних досліджень в сумі 13 728,00 грн. та 6000,00 грн., в рівних частках.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

03 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , звернулась до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення витрат, які пов`язані із наданням правової допомоги.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правонаступників ОСОБА_4 ) про ухвалення додаткового рішення було задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правонаступників ОСОБА_4 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 18400,00 грн., у рівних частках.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що представником позивача не надано жодного доказу про понесення витрат на правничу допомогу, тобто їх фактичну сплату, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність ухваленого додаткового рішення.

Сторони про розгляд справи на 10.10.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник позивача, представник відповідача, ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , задоволено частково.

Однак, при ухваленні вказаного рішення судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за правничу допомогу.

Згідно ст. 270 ЦПК України, за заявою відповідача судом вирішується питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки при винесенні рішення не було вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви про розподіл судових витрат надано копію Договору про надання правничої допомоги від 05 вересня 2016 року, копію Додаткової угоди № 1 від 05 вересня 2016 року, копію Додаткової угоди № 2 від 05 вересня 2019 року, копію Додаткової угоди № 3 від 10 жовтня 2023 року Акт надання послуг від 02 квітня 2024 року.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Однак, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України (Постанова КЦС ВС від 31 серпня 2023 року № 824/20/23 (61-6611ав23)

Дослідивши заяву про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені відповідачем 39500,00 грн. витрат на правову допомогу є неспівмірними витратами з огляду на складність вказаної справи та обсягу виконаних робіт, крім того, час виконання деяких робіт відповідно до Акту надання послуг є перебільшеним.

Виходячи з того, що позовну заяву задоволено частково, виходячи з принципу пропорційності, колегія суддів погоджується із висновком суду про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 ,. про ухвалення додаткового рішення у справі, та стягнення з ОСОБА_1 на користь заявників витрат на правничу допомогу у розмірі 18400,00 грн.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що представником позивача не надано жодного доказу про понесення витрат на правничу допомогу, тобто їх фактичну сплату, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність ухваленого додаткового рішення, є безпідставними, оскільки відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 06 січня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе