УХВАЛА

11 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 487/1170/23

провадження № 61-13451ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2024 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

7 жовтня 2024 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2024 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року

(вхідний № 31898/0/220-24 від 7 жовтня 2024 року).

8 жовтня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Заводського районного суду

м. Миколаєва від 28 травня 2024 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року (вхідний № 32812/0/220-24 від 16 жовтня 2024 року).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана за допомогою підсистеми «Електронний Суд» (вхідний № 31898/0/220-24 від 7 жовтня 2024 року) не може бути прийнята касаційним судом до розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

ОСОБА_1 у касаційній скарзі не зазначила відповідні відомості щодо позивача

ОСОБА_2 .

Крім того, до касаційної скарги додано копію квитанції від 1 жовтня 2024 року про сплату судового збору у розмірі 26 840 грн, при цьому оригінал квитанції додано до касаційної скарги за вхідним № 32812/0/220-24, тобто судовий збір сплачено за подання заявником іншої касаційної скарги у справі, а тому долучення до касаційної скарги за вхідним № 31898/0/220-24 копії вказаної квитанції не підтверджує виконання заявником вимоги пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 у березні 2023 року, ціну позову визначила у розмірі 3 829 725,25 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2023 року становить 2 684 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13 420 грн).

Отже, за подання касаційної скарги за вхідним № 31898/0/220-24 від 7 жовтня

2024 року заявник має сплатити судовий збір у розмірі 21 472 грн (13 420x200%x0,8), про що надати відповідний документ, або документ, що підтверджує підстави (підставу) звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір за подання касаційної скарги має бути зараховано за платіжними реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102,

код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону

України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої

статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Вказаний висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду

від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Касаційна скарга ОСОБА_1 за вхідним № 31898/0/220-24 від 7 жовтня 2024 року

не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, зазначивши підстави касаційного оскарження і вказати передбачені пунктом 3 частини другої статті 392 ЦПК України відомості про ОСОБА_2 , а також надати докази надсилання цієї скарги з долученими до неї документами ОСОБА_2 .

Оскільки касаційна скарга (вхідний № 31898/0/220-24 від 7 жовтня

2024 року) оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана засобами поштового зв`язку (вхідний № 32812/0/220-24 від 16 жовтня 2024 року) також не може бути прийнята касаційним судом до розгляду з огляду на наступне.

Заявник до касаційної скарги, яка подана засобами поштового зв`язку, додала докази направлення копії касаційної скарги з додатками до неї ОСОБА_2 , проте не додала до касаційної скарги копії, як того вимагає пункт 1 частини четвертої

статті 392 ЦПК України.

За таких обставин ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів для ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім?я прізвище, ім?я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв?язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Проте ОСОБА_1 не зазначено відповідних відомостей щодо наявності у неї електронного кабінету.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі за вхідним № 32812/0/220-24 заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Оскільки касаційна скарга (вхідний № 32812/0/220-24 від 16 жовтня 2024 року) оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Заявник подала дві касаційні скарги, одну з яких - за допомогою підсистеми «Електронний Суд», а іншу - засобами поштового зв?язку.

Верховний Суд нагадує заявнику про обов?язок добросовісно користуватися процесуальними правами та про неприпустимість зловживання ними (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами будь-які дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Якщо ОСОБА_1 вважає, що обидві її касаційні скарги на одні і ті самі судові рішення мають однаковий зміст, то, виконуючи вимоги цієї ухвали, повинна визначитися з тим, яку з двох касаційних скарг вона підтримує, а яку відкликає, або має обґрунтувати необхідність розгляду у Верховному Суді обох касаційних скарг.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2024 року, додаткове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимоги цієї ухвали касаційні скарги вважатимуться неподаними і підлягатимуть поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко