Провадження № 2/761/6271/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Аббасової Н.В.,

при секретарі: Сухині А.С.,

представника позивача: Гордієнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

-визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яку фактично прийняв але не оформив своїх спадкових прав син ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після прабабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_2 . Після смерті сина відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , 1/3 частка якої належала її сину, 1/3 частка - бабусі сина, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також 1/3 частка квартири належала прабабусі сина - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 04 лютого 2022 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири вказаної квартири, що належали сину та бабусі сина. Натомість в той же день, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, що належала ОСОБА_3 , у зв?язку з відсутністю факту, що остання є прабабусею ОСОБА_2 . В подальшому, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року в справі №756/4329/22, встановлено факт родинних відносин, в тому що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є прабабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після набрання законної сили вказаним рішенням суду, державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. знову відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, про що видано відповідну постанову.

Вказану відмову позивач вважає безпідставною, оскільки її син прийняв спадщину не лише після смерті бабусі, але і після смерті прабабусі, однак не оформив своїх спадкових прав, тому позивач звернулася до суду на захист порушеного цивільного права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2024 року, матеріали позову передані для розгляду судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою суду від 22 березня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 25 червня 2024 року витребувано у Першої Київської державної нотаріальної контори копію матеріалів спадкової справи, щодо майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 серпня 2024 року витребувані судом документи надійшли на адресу суду.

20 вересня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив суд ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Представник позивачки - ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві зазначено щодо розгляду справи за відсутності представника Київської міської ради.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повно та всебічно з`ясованих обставинах справи та наданні їм відповідної правової оцінки, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Померлий був сином ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

10.08.2021 позивач звернулася до державного нотаріуса Першої Київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

За наслідками вказаного звернення державний нотаріус Панченко Л.Є. зареєструвала спадкову справу за №1282/2021.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкодавця ОСОБА_2 , інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні, що вбачається з досліджених судом матеріалів спадкової справи №1282/2021.

Відповідно до матеріалів спадкової справи вбачається, що до складу спадкової маси входить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Радянського району м. Києва 16.01.2001, згідно з розпорядженням (наказом) від 16.01.2001 №25563, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 23.01.2001 і записаного в реєстрову книгу за № 8314/58, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних долях.

04 лютого 2022 року позивачу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №2-61, відповідно до якого Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 , з яких 1/3 частка квартири належала ОСОБА_2 та 1/3 частка квартири належала ОСОБА_4 - бабусі спадкодавця, спадкоємцем якої за заповітом, був її онук ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

З матеріалів справи вбачається, що за життя спадкодавець не оформив спадкових прав на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 04 лютого 2022 року державним нотаріусом Панченко Л.Є. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири, що належала ОСОБА_3 , у зв?язку з відсутністю факту, що остання є прабабусею ОСОБА_2 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року у справі №756/4329/22, яке набрало законної сили 20 травня 2023 року, встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є прабабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначеним рішенням встановлено, що згідно листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.02.2023, вих. № 109-908 ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_4 були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 з 01.02.1977 року і були зняті з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю. Разом з ними в квартирі з 20 липня 1982 року була зареєстрована ОСОБА_3 , як мати ОСОБА_6 , а також з 15 жовтня 1996 року - ОСОБА_2 , як онук ОСОБА_6 .

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

13 березня 2024 року позивач звернулася до державного нотаріуса з заявою, відповідно до якої просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , проте постановою державного нотаріуса Праведник Н.О. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку квартири.

З вказаною відмовою позивач не погоджується, оскільки вважає, що її син за життя фактично вступив в управління майном, яке належало його прабабусі, адже станом на день її смерті проживав разом з нею.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР 1963 року (далі по тексту - ЦК Української РСР) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Ураховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що ОСОБА_3 померла до ІНФОРМАЦІЯ_6 , застосуванню до відносин спадкування підлягають норми чинного на той час законодавства - ЦК Української РСР.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Статтею 553 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_2 , станом на день смерті ОСОБА_3 , був зареєстрований з нею за однією адресою, відтак фактично вступив в управління спадковим майном та прийняв спадщину у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій, проте за життя не оформив спадкових прав на відповідну частку квартири.

Згідно з вимогами ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц дійшов висновку про те, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до роз`яснень, викладених в аб.2 п.23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Установлено, що оформити спадщину на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , позивач не має можливості через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За змістом ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Положеннями ч.1 ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що за життя спадкодавець фактично вступив в управління спадковим майном та прийняв спадщину у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що вимоги позивача, яка є його єдиним спадкоємцем та у встановленому порядку звернулася до державного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заву ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яку фактично прийняв, але не оформив спадкових прав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: Київська міська рада, вул. Хрещатик, 36, .

Суддя Н.В. Аббасова