Апеляційне провадження №22-ц/824/1880/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджент» (позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач є експлуатуючою організацію та надає послуги з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 з підземним паркінгом на АДРЕСА_1 .01.08.2016 р. між сторонами було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №П-42/К-150, за яким відповідачу цілодобово 7 днів на тиждень надавались послуги з консьєрж-сервісу у вказаному будинку з підземним паркінгом. Відповідач не в повній мірі оплачує послуги з консьєрж-сервісу, станом на 29.07.2021 р. має заборгованість в розмірі 72 846,48 грн, що включає 53 165,64 грн за послуги з консьєрж сервісу, 11 605,32 грн пені, 5771,67 грн інфляційні, 2 303,85 грн 3 % річних.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з консьерж-сервісу за договором №П-42/К-150 від 01.08.2016 року в сумі 72846,48 грн з урахуванням пені, 3 % річних та інфляційних.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент» за період з січня 2019 року по 01.07.2021 року заборгованість за послуги з консьерж-сервісу за договором №П-42/К-150 від 01.08.2016 року в сумі - 53 165 грн. 64 коп., пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі - 11 605 грн. 32 коп., інфляційних витрат в сумі - 5771 грн. 67 коп., трьох відсотків річних в сумі - 2303 грн. 85 коп. та коштів судового збору в сумі - 2270 грн. 00 коп., а всього в сумі - 75 116 грн. 48 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що умовами договору про надання послуг № П-42/К-150 визначено розмір щомісячної плати за послуги, тому зміна цього розміру є зміною умов договору, яка в даному випадку є істотною умовою. При цьому відповідач не отримував особистого повідомлення про підвищення запровадження нового розміру плати за послуги згідно з вказаним договором. Вказує, що всі оплати, передбачені договором про надання послуг № П-42/К-150 від 01 серпня 2016 року в редакції, що була узгоджена обома сторонами, здійснюється ним у повному обсязі, і в нього відсутня будь-яка заборгованість за цим Договором.

Також зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення жодним чином не взяв до уваги, не дослідив та не дав оцінку основному аргументу відповідача щодо відсутності права у позивача на збільшення вартості послуг в односторонньому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити в силі, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було передано в управління та експлуатацію ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент», що підтверджується договором про передачу житлового будинку від 19.03.2015 р., актом приймання-передачі від 19.03.2015 року.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 .

01 серпня 2016 року між ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуги №П-42/К-150, за яким ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент» зобов`язується цілодобово 7 днів на тиждень надавати ОСОБА_1 послуги з консьєрж-сервісу у житловому будинку з підземним паркінгом за АДРЕСА_1 ., а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти та оплатити зазначені послуги у строк та на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1 договору розмір щомісячної плати за послуги становить 790,00 грн, крім того ПДВ - 158,00 грн., а разом - 948,00 грн.

П. 2.5 договору передбачає, що сторони домовились, що розмір плати за послуги, що надаються за договором, може бути змінений за ініціативою виконавця у випадках:

2.5.1 зростання (після укладення цього договору) цін на ресурси (матеріали), які використовуються виконавцем або залученими ним для надання послуг за цим договором третіми особами;

2.5.2 збільшення розміру плати за послуги третіх осіб, що залучаються виконавцем для надання послуг за договором (п.п. 1.2, 3.3.2 договору);

2.5.3 зміни ставок податків і зборів (обов`язкових платежів), що впливають на вартість послуг за цим договором; збільшення накладних витрат виконавця у зв`язку з наданням послуг за цим договором.

Відповідно до п. 2.6 договору у разі зміни розміру плати за послуги (п. 2.5 договору) виконавець зобов`язаний письмово повідомити про це замовника не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати запровадження нового розміру плати за послуги. При цьому договір про внесення змін до цього договору у зв`язку зі зміною розміру плати за послуги, або додаткова угода до договору не укладаються. Сторони домовились, що на вимогу замовника виконавець зобов`язаний надати йому обґрунтований розрахунок підвищення розміру плати за послуги.

Згідно з п. 6.3 цей договір може бути змінений або розірваний лише за взаємною письмовою згодою сторін, за винятком випадків, передбачених п. 6.2 договору.

Згідно з розрахунку заборгованості за послуги з консьєрж-сервісу станом на 30.06.2021 року заборгованість ОСОБА_1 становить 72846,48 грн, що включає 53165,64 грн за послуги з консьєрж сервісу, 11605,32 грн пеню, 5771,67 грн інфляційні, 2303,85 грн 3 % річних.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як власник квартири не здійснював оплату наданих позивачем послуг відповідно до умов укладеного договору та вимог закону, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заявленої суми заборгованості з урахуванням пені, 3 % річних та індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Основним доводом апеляційної скарги відповідача є посилання на те, що він не отримував особистого повідомлення про підвищення запровадження нового розміру плати за послуги згідно з вказаним договором.

З матеріалів справи вбачається, що ті самі доводи апелянта щодо неналежності підвищення розміру плати за послуги згідно з договором між сторонами, якими він обґрунтовував свою апеляційну скаргу, висувалися ним і в суді першої інстанції, і така позиція сторони була предметом дослідження суду при вирішенні справи.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Зважаючи на наведене, у апеляційного суду відсутній обов`язок повторного зазначення тих висновків, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, і з якими в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

При укладенні договору його сторони передбачили можливість зміни вартості послуг за певних умов, для чого встановили певний механізм, а також зазначили, що при цьому зміни до договору чи додаткова угода не підписуються. Детально оцінивши обставини справи та доводи сторін, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про належність позиції позивача та обґрунтованість позовних вимог.

Суть визначеної в договорі процедури попереднього повідомлення отримувача послуг про збільшення вартості послуг сама по собі не є абсолютною, а направлена на інформування іншої сторони по такий факт. Після того, як замовник послуг отримає зазначену інформацію, він володіє правом на звернення до надавача послуг за інформацією про підстави та умови такої зміни вартості послуг, відтак і обрання варіанту подальшої своєї поведінки з даного приводу.

Як було встановлено в ході розгляду справи, інформація про зміну вартості послуг за договором достеменно була отримана відповідачем, до надавача послуг за роз`ясненнями чи оспоренням такої зміни він не звертався, продовжував отримувати вказані послуги, а несплату повної їх вартості здійснював не у зв`язку з відсутністю інформації.

За таких умов вказана позиція апелянта не може бути прийнята судом.

Не може погодитися апеляційний суд й з позицією апелянта щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв`язку із суперечностями, які містяться в договорі. З тексту вказаного договору вбачається, що положення п.п. 6.2. та 6.3. містять загальні правила щодо зміни чи припинення договору, в той час як у пункті 2.6 договору міститься спеціальна умова щодо зміни вартості послуг, яка й має застосовуватися в даному спорі.

На підставі аналогічних доводів не суперечить п. 2.6 і положенням п. 7.4.

Окремо звертає увагу апеляційний суд на те, що відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки умови укладеного між сторонами договору не є нікчемними, як і не визнавалися недійсними судом, підстави для їх неврахування у даних правовідносинах відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько