Провадження №: 6/336/229/2024
УХВАЛА

іменем України

25 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 336/8912/23 (номер провадження № 6/336/229/2024) за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про відстрочку виконання судового рішення по цивільній справі № 336/8912/23 за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

25 березня 2024 року представник заявника звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про відстрочку виконання судового рішення, в якій просить відстрочити виконання судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» за договором про надання послуг «Монобанк» від 23.04.2018 року станом на 03.07.2022 року у розмірі 61283,33 грн. та судового збору у сумі 6710,00 грн., строком на 12 (дванадцять) місяців, з моменту набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2023 року по справі №336/8912/23 позов АТ «Універсал банк» залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.02.2024 року по справі №336/8912/23 задоволено апеляційну скаргу АТ «Універсал банк» скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2023 року та ухвалено нове, яким позовну заяву банку задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про надання послуг «Монобанк» від 23.04.2018 року станом на 03.07.2022 року у розмірі 61283,33 грн.

Ухвалою Верховного суду від 13.03.2024 року по справі №336/8912/23 відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі.

Відповідач ОСОБА_1 не працює та не має доходу. За період з першого кварталу 2023 року по перший квартал 2024 року єдиним доходом відповідача були виплати з Запорізького міського центру зайнятості на загальну суму 14426,63 грн.

В той же час, відповідач активно шукає роботу та в разі працевлаштування і отримання заробітної плати, останній буде погашати суму заборгованості по мірі своїх фінансових можливостей, але на даний час, скрутне матеріальне становище відповідача та несприятлива фінансово-економічна і безпекова ситуація в України значно ускладнюють виконання рішення.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, заяву про відстрочку виконання рішення суду підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Жодних заяв та клопотань від представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі N 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз правових норм свідчить про те, що при вирішенні заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Водночас, обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 не працює та не має доходу. За період з першого кварталу 2023 року по перший квартал 2024 року єдиним доходом відповідача були виплати з Запорізького міського центру зайнятості на загальну суму 14426,63 грн. Ці обставини ускладнюють виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 910/1180/19.

В даному ж випадку, заявником не наведено доводів та не надано конкретних доказів наявності в нього виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про відстрочення виконання судового рішення.

Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2023 року по справі №336/8912/23 позов АТ «Універсал банк» залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.02.2024 року по справі №336/8912/23 задоволено апеляційну скаргу АТ «Універсал банк» скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2023 року та ухвалено нове, яким позовну заяву банку задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про надання послуг «Монобанк» від 23.04.2018 року станом на 03.07.2022 року у розмірі 61283,33 грн.

Будь-якими належними, достатніми та достовірними доказами відповідач не довів наявності у нього такого матеріального стану, що об`єктивно вказує на неможливість чи ускладнення виконання рішення суду.

При цьому, суд зазначає, що матеріальний стан не оцінюється виключно поточними доходами чи витратами, адже до характеристики матеріального стану належать також наявність у відповідача на праві власності нерухомого та рухомого майна за рахунок якого можна виконати рішення суду, банківських заощаджень тощо.

Необґрунтованим є посилання заявника на запровадження в Україні воєнного стану, оскільки саме лише посилання на факт впровадження на території України воєнного стану не є безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення. Заявник не довів причинного зв`язку між неможливістю виконання судового рішення та запровадженням воєнного стану в Україні, зокрема, підтверджену належними і достатніми доказами втрату останнім роботи, заробітку, житла тощо внаслідок військової агресії проти України.

Заявником не доведено наявність виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких положення ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити відстрочення виконання судового рішення.

Невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом, зокрема ст.435 ЦПК України, не відповідатиме засадам цивільного законодавства, передбаченим ст.3 ЦК України, оскільки може призвести до порушення охоронюваних законом прав та інтересів стягувача, які підтверджені судовим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши наведені в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення доводи заявника, які не підкріплені жодними належними та допустимими доказами та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим, суд дійшов до висновку про недоведеність заявником належними та допустимими доказами підстав для відстрочення виконання рішення суду, а тому, заява ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 435, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про відстрочку виконання судового рішення по цивільній справі № 336/8912/23 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: