Справа № 450/1001/17 Провадження № 2/450/710/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (яка є правонаступником Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , відділ Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області, про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта на земельні ділянки,

про (предмет позову):

визнати недійсним та скасувати рішення сесії 5 демократичного скликання Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №26 від 29.09.2006 року,

визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0173 площею 0,1090 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0174 площею 0,0888 га. для ведення ОСГ, що знаходяться у АДРЕСА_1 та його реєстрацію,

суд постановив

позиція позивача: позивач є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 . Частка позивача складає 1/ 4 частину будинку. Всупереч цьому відповідачеві органом місцевого самоврядування було виділено земельну ділянку, що розташовується під будинком кадастровий номер :01:002:0173 площею 0,1090 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0174 площею 0,0888 га. для ведення ОСГ. Таким чином, порушено право позивача на приватизацію.

Позиція відповідача: із відзивом на позовну заяву відповідач до суду не звертався, позиція відповідача для суду не зрозуміла.

Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , відділ Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області жодних вимог не заявляли лише подавали документи на вимогу суду.

Процесуальні дії та процесуальні рішення:

19.06.2017 року ухвала суду про відкриття провадження у справі. Інші процесуальні дії відображені в процесуальних документах у справі.

Встановлені судом фактичні обставини перевірені доказами.

Рішенням №26 від 19.09.2006 року, видане Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області вирішено: надати безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1978 га в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд -0,1090 га. ведення ОСГ _0, 0888 га. (а.с. 7).

З Акту обстеження меж земельної ділянки Будзан Галини Казимирівної від 05.10.2006 року слідує, що цей акт підписував ОСОБА_4 , який був мертвим станом на 09.05.2004 року.

Згідно Довідки №391 на час її видачі земельна ділянка на якій розташований будинок ОСОБА_5 не приватизована.

Згідно рішення № 165 від. 21.03.2006 Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області вирішено передати ОСОБА_1 безоплатно у спільну власність земельну ділянку. Площа та місцезнаходження земельної ділянки не встановлено додатками до рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.08.2005 року № 8033277 ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право спадщину від 04.08. 2005 року є власником 1 / 4 частини будинку АДРЕСА_1 .

Щодо тотожності земельної ділянки у сторін спору немає. Тобто предметом спору є право на земельну ділянку чи її частину, що зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,1090 га, кадастровий номер :01:002:0173 в с. Скнилів для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0174 площею 0,0888 для ведення ОСН, які розташовані в с. Скнилів Львівського району.

ОСОБА_6 , який є спадкодавцем щодо ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Релевантні норми закону, що підлягають застосуванню до правовідносин встановлених судом.

Особливості правового режиму землі полягають в тому, що відповідно до ст. 9 ЦК положення Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сфері використання природних ресурсів (у тому числі землі), якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно при вирішенні конкретних питань здійснення права власності, реалізації права на землю надається нормам актів спеціального законодавства, а положення ЦК застосовуються субсидіарно.

Згідно з пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити відповідно до статті 120 Земельного кодексу України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених, відповідно, відчужувачем або набувачем.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-У і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах. встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року № 1702-VІ.

Ч. 1 статті 120 Земельного кодексу України з погляду її дії в часі у редакції, чинній на той час, а саме: до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Таким чином, лише і виключно за умов, передбачених положеннями частини першої статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), унаслідок виникнення права власності на будівлі та споруди може виникати право на земельну ділянку під ними та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Житловий будинок, як у справі, що розглядається, є самостійним, об`єктом, розташований на земельній ділянці.

З огляду на особливості правового режиму такого об`єкта слід керуватися відповідними нормативними актами, у тому числі й Державними будівельними нормами (далі - ДБН).

Відповідно до ДК 018-2000 споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель належать: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, медичних закладів та закладів освіти тощо.

Згідно з пунктом 3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44 (далі - ДБН 360-92; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до площі садибної ділянки включається площа забудови житлових будинків, господарських будівель.

У пункті 3.25* ДБН 360-92 передбачено, що протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1).

Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до Санітарних норм и правил забезпечення інсоляцією будівель и територій житлової настройки та СНІП II-4-79 «Природне та штучне освітлення» як у будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках.

Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно з пунктом 3.25а* ДБН 360-92 відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

У розділі «Сельбищна територія сільських поселень» ДБН 360-92 визначено вимоги до площі земельної ділянки для забудови.

У пункті 3.27 ДБН 360-92 передбачено, що основним типом житлової забудови у сільських населених пунктах є одно-, двоповерхова з присадибними ділянками і господарськими будівлями для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно з пунктом 3.28 ДБН 360-92 розміри присадибних земельних ділянок у сільських населених пунктах установлюються сільською радою відповідно до чинного ЗК України. Для підвищення компактності забудови присадибна ділянка може бути розділена на дві частини: приквартирну, яку виділяють біля будинку, і ділянку для городу, яку виділяють за межами житлової зони.

Розмір частини присадибної земельної ділянки, яку виділяють біля будинку, визначається завданням на проектування за місцевими умовами з урахуванням наявності садибного фонду і демографічної структури населення. Решта присадибної ділянки виділяється за межами житлової зони.

Згідно з пунктом 3.29 ДБН 360-92 перелік і граничні розміри господарських і побутових будівель і споруд, які зводяться на присадибних ділянках, визначаються завданням на проектування.

Таким чином, житловий будинок є об`єктом нерухомого майна, безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою і невіддільний від неї.

Тому забезпечення прав власника житлового будинку, як і іншої нерухомості, невіддільне від вирішення питання про долю земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомого майна та тієї її частини, яка необхідна для обслуговування цього нерухомого майна.

При вирішенні спору суди повинні враховувати баланс інтересів власників кожного виду нерухомого майна. Такий підхід відповідає і практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при розгляді справ щодо порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Зокрема, ЄСПЛ у своїй діяльності керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним). Але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

З урахуванням правового регулювання, передбаченого у частинах першій статті 120 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до набувача нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, необхідній для його обслуговування повинно б, у встановленому законом порядку, перейти право на володіння земельною ділянкою необхідною для обслуговування його частини земельної ділянки.

Це право позивача порушено органом місцевого самоврядування та відповідачем.

Таким чином, рішення сесії 5 демократичного скликання Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №26 від 29.09.2006 року підлягає скасуванню. Також скасуванню підлягає виданий ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0173 площею 0,1090 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0174 площею 0,0888 га. для ведення ОСГ, що знаходяться у АДРЕСА_1 та його реєстрація.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268, 313, 314 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення сесії 5 демократичного скликання Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №26 від 29.09.2006 року.

Визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0173 площею 0,1090 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0174 площею 0,0888 га. для ведення ОСГ, що знаходяться у АДРЕСА_1 та його реєстрацію.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1280 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ; Зимноводівська рада Львівського району Львівської області, , с. Зимна Вода, вул. Шухевича, 83; ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 07.08.2024 року.

СуддяЄ. О. Данилів