Номер провадження: 22-ц/813/4152/24
Справа № 507/893/21
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т.П.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивачка у позові зазначила, що внаслідок видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 13 грудня 2019 року ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушується її право на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого АДРЕСА_1 , в тому числі: літ. «А», кімната 1-1,1-2,1-3 площею 29,7 кв.м, літ «а», кімнати 1,3 площею 8,7 кв.м, літня кухня літ «Б», веранда до літньої кухні літ «б», підвал літ. «а-1», 1/2 частина сараю літ «В», що належать їй на підставі заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 23 березня 2011 року по справі № 2-134/2011.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року ухвалено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом - задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13 грудня 2019 року ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в частині успадкування ОСОБА_2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого АДРЕСА_1 , в тому числі: літ. «А», кімната 1-1, 1-2, 1-3 площею 29,7 кв.м, літ. «а», кімнати 1,3 площею 8,7 кв.м, літня кухня літ. «Б», веранда до літньої кухні літ. «б», підвал літ. «а-1», частина сараю літ. «В», що належать ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 23 березня 2011 року по справі № 2-134/2011.

Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 були порушені її права, оскільки частина нерухомого успадкованого майна ОСОБА_2 належить позивачу на підставі заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 23 березня 2011 року по справі №2-134/2011.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт в скарзі зазначає, що позивачем не було зазначено, а судом не було з`ясовано хто ж саме порушив право позивача та яким чином. Суд ухвалюючи рішення, взяв до уваги лише обставини, які зазначені в позові та які було висловлено стороною позивача, проте не підтверджені жодними доказами. Більш того, суд не зазначає в чому саме проявлялися будь -які незаконні дії апелянта та державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Котюжинської Л.Д., вчинені при оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1493.

Також, в скарзі акцентується увага на тому, що позивачем та її представником не надано жодного доказу суду на підтвердження того, що вона вчиняла будь-які дії щодо реалізації свого права на належне їй майно, яке у неї виникло відповідно до заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 23.03.2011 року у справі № 2-134/2011. Наголошується, що з даного приводу неодноразово ставилось питання до позивача та її представника, на що вони повідомляли, що позивачка нікуди не зверталась та ніхто їй ні в чому не відмовляв.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Позивачка не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та прийшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, просив рішення скасувати, та винести нове рішення яким відмовити у задоволенні позовну ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заява про розгляд справи за її відсутності, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13 грудня 2019 року нотаріусом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина на яку видано свідоцтво, складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований АДРЕСА_1 , в тому числі житловий будинок житловою площею 45,2 кв.м, загальною площею 79,4 кв.м, позначений на ген.плані літ. «А» , літня кухня - літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», частина колодязю, № 1, 2 огорожа, належний спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності , виданого 06 квітня 1989 року виконкомом Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області № 3 від 25 січня 1989 року, зареєстрованого Котовським міжміським бюро технічної інвентаризації Одеської області в реєстрову книгу за № 14, що підтверджується довідкою Любашівського районного бюро технічної інвентаризації Одеської області № 269 від 28 травня 2019 року.

Згідно свідоцтва про право власності, виданого 06 квітня 1989 року виконкомом Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області № 3 від 25 січня 1989 року ОСОБА_3 належав житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 .

Із спадкової справи № 132/2019 вбачається, що при видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус перевірив склад спадкового майна, проте нотаріусу не було відомо про наявність заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 23 березня 2011 року по справі № 2-134/2011.

Відповідно до заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 23 березня 2011року по справі №2-134/2011 визнано за ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташованого по АДРЕСА_1 , належну померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Зазначеним рішенням ухвалено внести зміни до свідоцтва про приватну власність на домоволодіння, розташоване АДРЕСА_1 , від 06 квітня 1989 року, вказавши ОСОБА_4 власником частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Також , відповідно до зазначеного рішення, суд ухвалив провести розподіл житлового будинку з надвірними спорудами, згідно висновку будівельної експертизи від 24 січня 2008 року, виділивши ОСОБА_6 у власність квартиру АДРЕСА_2 по першому варіанту: літ. «А», кімната 1-1, 1-2, 1-3 площею 29,7 кв.м, літ. «а», кімнати 1, 3 площею 8,7 кв.м, літня кухня літ. «Б», веранда до літньої кухні літ. «б», підвал літ. «а-1», частина сараю літ. «В».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 27 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 752/18506/20 (провадження № 61-2434св23) зазначено, що «аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину».

Судом першої інстанції встановлено, а апеляційним судом перевірено, що у зв`язку з видачею ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порушено право приватної власності позивача ОСОБА_1 , оскільки до зазначеного свідоцтва включено майно, яке не належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент відкриття спадщини.

Зазначене підтверджується заочним рішенням Савранського районного суду Одеської області від 23 березня 2011 року по справі № 2-134/2011, яким ухвалено внести зміни до свідоцтва про приватну власність на домоволодіння, розташоване АДРЕСА_1 , від 06 квітня 1989 року, вказавши ОСОБА_4 власником частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Також , відповідно до зазначеного рішення ухвалено провести розподіл житлового будинку з надвірними спорудами, згідно висновку будівельної експертизи від 24 січня 2008 року, виділивши ОСОБА_6 у власність квартиру АДРЕСА_2 по першому варіанту: літ. «А», кімната 1-1, 1-2, 1-3 площею 29,7 кв.м., літ. «а», кімнати 1,3 площею 8,7 кв.м., літня кухня літ. «Б», веранда до літньої кухні літ. «б», підвал літ. «а-1», частина сараю літ. «В».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку встановлено порушення права приватної власності, в частині успадкування ОСОБА_2 нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Савранського районного суду Одеської області від 23 березня 2011 року по справі № 2-134/2011.

Оскільки апеляційний суд встановив необґрунтованість заявлених в апеляційній скарзі підстав, то доводи апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції наявних в матеріалах справи доказів не заслуговують на увагу та не підлягають перевірці.

З урахуванням того, що інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький