справа № 361/669/24
провадження № 2/361/2622/24
УХВАЛА

07 лютого 2024 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом, у якому просила визнати недійсним попередній договір, укладений 18 травня 2021 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко С.Т., зареєстрований в реєстрі за № 143, та стягнути на її користь з ОСОБА_2 аванс у розмірі 82650 грн. та штраф у розмірі 82650 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевіряти належність справ до їх юрисдикції, предметної, суб`єктної та територіальної підсудності справи суду, до якого позивачем подано відповідний позов.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України (цивільна юрисдикція).

Згідно із нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого та правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судом процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ч. 1 ст. 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Територіальна підсудність це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

За правилами ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом для отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 зроблено відповідний запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Із відомостей Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ЦПК України.

Виключна підсудність це особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, що направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Тлумачення ч. 1 ст. 30 ЦПК України свідчить про те, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); позовів про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; позовів з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно.

Положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України означають, що спір має розглядатися за правилами виключної підсудності, коли нерухоме майно, право власності на таке майно або інші вимоги, що стосуються нерухомого майна, є предметом спору.

За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 роз`яснила, що словосполучення з приводу нерухомого майна необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог вбачається, що спірні правовідносини, випливають з приводу невиконання відповідачем ОСОБА_2 умов попереднього договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , та стягнення коштів з приводу невиконання цього попереднього договору, та яка територіально належить до Дніпровського району міста Києва.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що за правилами виключної підсудності вказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів повинен розглядатися за місцем знаходженням нерухомого майна, тобто Дніпровським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів Броварському міськрайонному суду Київської області не підсудна, оскільки спір стосується невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно, що розташоване у Дніпровському районі міста Києва, тому дана позовна заява підлягає передачі на розгляд за територіальною (виключною) підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва за місцезнаходженням нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 27, 28, 30, 31, 76, 187, 259, 260, 263 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору та стягнення грошових коштів передати на розгляд за територіальною підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Дутчак І. М.