Дата документу 04.01.2024 Справа № 335/27/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/27/23Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
Провадження №22-ц/807/132/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Прядко Денис Володимирович, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування, суми інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені, та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування,суми інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені, та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.01.2017 між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Кредо» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № ZРС0NS-170D49U. Згідно з п. 4.1. предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить законодавству України, пов`язанні з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи. Згідно з умовами договору і Правилами страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику, або вигодо-набувачеві, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і Правил страхування. Відповідно до п. 6.1 страховим випадком згідно цього договору страхування і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку, медичними закладами, судом тощо. Пунктом 6.1.2. полісу визначено, що у разі ушкодження хребта та тазу виплата становить від 5% до 40% від визначеної у пункті 8 договору страхової суми в розмірі 125 000,00 грн.

25.01.2017 з ОСОБА_1 стався страховий випадок, а саме, нещасний випадок, внаслідок якого їй встановлено діагноз «забій попереково-крижового відділу хребта». У той же день ОСОБА_1 повідомила ТДВ «СК «Кредо» про цей нещасний випадок, а потім, після закінчення лікування, надала відповідні документи на його підтвердження. Однак отримала по СМС-розсилці відмову у страховій виплаті, оскільки така подія не визнається страховою, оскільки отримані позивачем ушкодження не входить до переліку вказаних у п. 6.1.2. договору страхування та Додатку №1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків.

Однак у подальшому, 01.11.2022, страховою компанією прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування у розмірі 1 375,00 грн., яке було перераховано позивачу. Така сума відшкодування визначена на підставі п. 118 Таблиці 1, оскільки, на думку страховика, забій попереково-крижового відділу хребта не відноситься до страхових випадків, які зазначені у цій таблиці-додатку до договору страхування. Але позивач вважає, що страхове відшкодування має бути у розмірі 12 500,00 грн. згідно з п. 6.1.2 полісу та відповідно до пп. «б» пункту 6 Таблиці № 1. Тому вважає, що відмова у здійсненні страхового відшкодування у розмірі 12 500,00 грн. не ґрунтується на фактичних обставинах та умовах договору. Оскільки відповідачем було частково відшкодовано страхове відшкодування 01.11.2022, тому сума страхового відшкодування зменшується на 1375,00 грн. та становить 11 125,00 грн.

Посилаючись на умови договору страхування та норми Закону України «Про страхування», позивач вважає, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування у розмірі 12 500,00 грн., у зв`язку із чим вважає, що стягненню підлягає пеня у розмірі 2 302,50 грн. за період з 26.01.2017 по 10.02.2022 (1842 дні х 12 500,00 грн. х 0,01%).

Також вважає, що у зв`язку із порушенням ТДВ «СК «Кредо» виконання грошового зобов`язання підлягає відшкодуванню борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних у розмірі 6 043,00 грн. та 1892,46 грн., відповідно.

Крім того, зазначає, що у відносинах між ТДВ «СК «Кредо» та споживачем страхових послуг є суттєвий дисбаланс, оскільки споживач не має можливості вплинути на рішення страхової компанії. Тлумачення власних правил відповідачем на власний розсуд є незаконним та є порушенням прав споживача. Позивач зазнала тілесних ушкоджень, що, в свою чергу, супроводжувалось сильним болем та фізичними стражданнями, намагалася отримати страхове відшкодування, на яке має право для належного лікування та підтримки здоров`я. Зухвала відмова відповідача зменшила можливість позивачки на якість лікування та належні правомірні сподівання виконання своїх обов`язків споживачем, у зв`язку з чим оцінює моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., що дорівнює подвійній сумі, належній до виплати.

Просить суд стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 : суму страхового відшкодування у розмірі 11 125,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 6 043,00 грн. за період з 26.01.2017 по 10.02.2022, три проценти річних у розмірі 1 892,46 грн., суму пені за період з 26.01.2017 по 10.02.2022 у розмірі 2 302,50 грн. та на відшкодування моральної шкоди 25 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Прядко Д.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що основним належним доказом, який міститься в матеріалах справи є договір добровільного страхування від нещасних випадків № ZPC0NS-170D49U. Цей договір підписаний сторонами, а надані відповідачем умови страхування не підписані ані страховиком, ані нею як страху-вальником, що не може свідчити про те, що саме ці умови страхування у вказаній редакції було прийнято та погоджено сторонами. Наполягає на помилковості висновків суду, що страхове відшкодування їй сплачено у повному обсязі 01.11.2022р. в сумі 1375 грн., оскільки вважає свій нещасний випадок страховим, що підпадає під дію п. 6.1.2 полісу та відповідно до пп. «б» пункту 6 Таблиці № 1, а тому належна їй сума страхового відшкодування становить 12 500 грн., а тому й всі її похідні вимоги є обґрунтованими.

Крім того, в скарзі позивачем вказується, що, якщо суд все ж таки визнав, що вона має право на страхове відшкодування у розмірі 1375 грн., яке їй виплачено лише 01.11.2022р., попри її звернення з заявою у січні 2017р., то суд мав частково задовольнити й її похідні вимоги щодо пені, інфляційних втрат та 3 % річних, а також щодо моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивач помилково вважає, що її випадок підпадає під дію пп. «б» пункту 6 розділу «Черепно-мозкова травма, нервова система» Таблиці № 1, оскільки згідно з довідкою КУ «Міська лікарня № 8» від 09.02.2017 її діагноз «забій попереково-крижового відділу хребта» не належить до кваліфікації ушкоджень цього розділу. Вважає, що ним правильно визначено, що такі ушкодження позивача не належать до переліку страхових, а тому їй вірно визначено страхове відшкодування за п. 118 Таблиці № 1, яке вже сплачено в повному обсязі. Також у відзиві на апеляційну скаргу наголошує на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності як по пені такі і по іншим заявленим нарахуванням, про що ним було заявлено в ході розгляду справи в суді першої інстанції. З урахуванням зазначеного, просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються

судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмо-

вих заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, враховано також поведінку сторін: в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач просив розглядати справу без участі його представника та у судові засідання свого представника не направляв ( а.с. 25); позивач та його представник, отримавши ухвали про проведення апеляційного розгляду без судового засідання та виклику учасників, клопотання про розгляд справи за їх обов`язкової особистої участі апеляційному суду не спрямували.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.01.2017 між ОСОБА_1 та ТДВ СК "Кредо було укладено Договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № ZPC0NS-170D49U. Застрахованою особою за договором є позивач ОСОБА_1 , а страхова сума складала 125 000,00 грн.

Згідно преамбули цього Договору цей договір укладено на підставі публічної оферти ТДВ СК Кредо та акцепту страхувальника цієї оферти. Факт укладення договору страхування підтверджується цим полісом. Поліс дійсний за наявності страхового платежу на відповідний оплачуваний період страхування. Умови страхування пропозиції (публічної оферти) є невід`ємною частиною цього Договору (полісу).

25.01.2017 з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, у зв`язку з чим їй був поставлений діагноз «забій попереково-крижового відділу хребта». У той же день ОСОБА_1 повідомила ТДВ «СК «Кредо» про цей нещасний випадок на гарячу лінію ТДВ СК «Кредо» та просила виплатити їй страхового відшкодування (а.с. 26-34, 38).

09.02.2017 позивач надала відповідачу на підтвердження отриманих внаслідок нещасного випадку ушкоджень медичні документи, а саме: два рентгенівських знімка та довідку № 27/7, видану КУ Міська лікарня № 8 09.02.2017, згідно з якою ОСОБА_1 встановлено діагноз: Ушиб пояснично-крестцового отдела позвоночника (травма 25.01.2017) (мовою оригіналу) (а.с. 35-37).

Відповідно до висновку Страхового акту № Z170РРВ700009R, затвердженого генеральним директором ТДВ СК «Кредо» Кривцун В.В. 09.02.2017, випадок, який стався 25.01.2017 з ОСОБА_1 (діагноз: забій попереково-крижового відділу хребта) кваліфіковано як «не страхова подія», оскільки отримані нею ушкодження не входять до переліку зазначених у п. 6.1.2 Договору страхування та Додатку № 1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків, внаслідок чого у виплаті страхового

відшкодування відмовлено (а.с. 38-39).

У подальшому, 01.11.2022, страховою компанією прийнято рішення про здійснення

страхового відшкодування у розмірі 1 375,00 грн., яке було перераховано позивачу на банківську карту, що підтверджено документально (а.с. 40-41).

Вказана сума страхового відшкодування нарахована позивачу на підставі ст. 118 Таблиці № 1, де вказано, якщо страховий випадок, що стався з застрахованою особою у період чинності договору страхування, не передбачений цією Таблицею, але при цьому вимагалось стаціонарне і (або) амбулаторне безперервне лікування в цілому не менше ніж 3 дні, передбачає розмір страхової виплати 0,2 % від страхової суми, а за кожен наступний день понад 3 дня 0,1 % за кожен день, але не більш ніж 5 %.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову із посиланням на те, що випадок, що стався з позивачем 25.01.20117р. не підпадає під дію пп. «б» пункту 6 розділу «Черепно-мозкова травма, нервова система» Таблиці № 1, оскільки згідно з довідкою КУ «Міська лікарня № 8» від 09.02.2017 її діагноз «забій попереково-крижового відділу хребта» не належить до кваліфікації ушкоджень цього розділу. Суд вважав, що страховиком правильно визначено, що такі ушкодження позивача не належать до переліку, визначеного у Таблиці № 1, а тому нещасний випадок не є страховою подією, а ним вірно визначено страхове відшкодування за п. 118 Таблиці № 1, яке вже сплачено в повному обсязі. У такому разі суд відмовив і в інших похідних вимогах позивача та у відшкодуванні моральної шкоди.

Колегія не в повній мірі погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 8 Закону України Про страхування страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 4.3. Договору (полісу), укладеного між сторонами 14.01.2017р. за № ZPC0NS-170D49U, цей договір укладено до Правил добровільного страхування від нещасних випадків № П-02, затверджених розпорядженням № 50 від 27.02.2007, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.03.2007, реєстраційний номер 0271791 (Правила страхування), із дотриманням вимог Законів України Про страхування, Про електронні документи та електронний документообіг, "Про електронний цифровий підпис та Про електронну комерцію.

Згідно п. 6.1. Договору, страховими випадками згідно цього договору і Правил страхування є наступні події, які стались внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії Договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо).

Пункт 6.1.2. Договору передбачає страховий випадок ушкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно Додатку № 1 до Правил страхування.

У примітках п. 6.1.2. Договору страхування визначено, що у разі ушкодження хребта та тазу, розмір виплати складає від 5 % до 40 %, а також зазначено, що повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати визначено у Таблиці № 1 Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками Додатку № 1 до особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієн-

тів фінансових установ правил страхування (далі Таблиця № 1).

Страхове відшкодування виплачується виключно за переліком травм (ушкоджень здоров`я внаслідок нещасного випадку), що позначені у Таблиці № 1 Додатку № 1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків.

Спір виник між сторонами щодо правильного визначення за договором (полісом) та Додатком № 1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ та Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам» кваліфікації ушкоджень, отриманих позивачем 25.01.2017р., що впливає на наявність права на виплату страхового відшкодування та його розмір.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що пунктом 6.1.2 договору (полісу) визначено, що у разі ушкодження хребта та тазу розмір виплати становить від 5 % до 40 %, та вважає, що у випадку ушкоджень, отриманих позивачем, такий розмір становить 10 % від страхової суми 125 000 грн., тобто 12 500 грн. Вважає, що відповідач надав суду при розгляді справи неналежний документ як складову договору, а тому суд дійшов невірного висновку щодо правомірної виплати страховиком позивачу суми відшкодування 1375 грн. Так, замість Додатку № 1 до Правил страхування, відповідач надав суду Додаток № 1 до Особливих умов страхування, що, на думку апелянта, не є одним і тим же документом та може різнитись за змістом умов.

Ці доводи позивача були предметом перевірки суду першої інстанції та ним зазначено, що Таблиця № 1 не зазнавала будь-яких змін та зберігалась у редакції, чинній на час укладення договору між сторонами у справі.

Перевіривши ці обставини на стадії апеляційного розгляду, колегія погоджується з судом першої інстанції з огляду на таке.

У ході судового розгляду судом здійснено запит до ТДВ «СК «Кредо» про витребування копії «Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ» з Таблицею № 1 у редакції, яка діяла у періоді з 13.01.2017р. по 31.05.2017р. (до затвердження нової редакції).

На виконання запиту відповідачем надані «Правила добровільного страхування від нещасних випадків № П-02» (Особливі умови) у редакції від 06.07.2016р. разом з Додатком № 1 та Таблицею № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам». Тобто ті, що діяли на час укладення договору (полісу) між сторонами.

Порівняльним аналізом Таблиці № 1, яка саме і визначає ушкодження, які відносяться до страхових, а також розмір виплати, у редакції до 31.05.2017р. та після цього встановлено, що вони мають однакові положення, тобто змін не відбулось.

Апелянт, вказуючи у скарзі, що Умови страхування, надані відповідачем у справу, не були підписані позивачем, а тому вважає, що на них не можна спиратись при вирішенні спору.

Але сама ж позивач у своїй позовній заяві посилається на них в частині визначеної умови щодо пені та інших умов договору, а також на їх додаток № 1 у вигляді Таблиці № 1, тому підстав вважати, що існують будь-які інші умови, які підписувала або мала б підписати позивач, погоджуючись укласти договір страхування шляхом акцептування пропозиції відповідача, апелянт не довела.

Що стосується кваліфікацій ушкоджень позивача, щодо яких наразі виник спір, то

колегія в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Так, суд правильно виснував, що п. 6.1.2 полісу лише визначає узагальнені ушкодження різних частин тіла та розмір виплати у розбігу від мінімальної до максимальної процентної ставки від страхової суми, а розмір виплати за певним чітко встановленим розміром процентів залежить від конкретного ушкодження, та ці параметри унормовані Таблицею № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам».

Позивачу КУ «Міська лікарня № 8» через ушкодження, отримані нею внаслідок нещасного випадку 25.01.2017, встановлено діагноз «забій попереково-крижового відділу хребта». Тобто ушкодження відбулись на хребті, а тому мають бути визначені саме в цьому розділі Таблиці № 1 у пп. 62-66. Між тим, цими пунктами не передбачено такого ушкодження хребта як забій, а лише переломи, вивихи, підвивихи та розриви.

Позивач вважає, що її ушкодження міститься у пункті 6 пп. «б» Таблиці № 1, яке визначено наступним чином «забій спинного мозку при безперервному лікуванні загальною тривалістю не менше 28 днів амбулаторного лікування у поєднанні із стаціонарним, тривалість якого склала не менше 14 днів». Тому просить визначити страхове відшкодування за ставкою 10 % від страхової суми, що становить 12 500 грн.

Але довідка КУ «Міська клінічна лікарня № 8» від 09.02.2017р. не містить такого ушкодження як «забій спинного мозку», а тривалість амбулаторного лікування позивача становить 13 днів. Крім того, це ушкодження, яке вважає наявним в себе позивач, міститься у розділі «Черепно-мозкова травма, нервова система», що не відповідає кваліфікації її ушкодження у вказаному медичним закладом діагнозі.

Отже, суд правильно проаналізував ці обставини, на підставі чого зробив правильний висновок про помилковості позиції позивача щодо кваліфікації нею своїх ушкоджень, а відтак щодо розміру страхового відшкодування, визначеного нею в сумі 12 500 грн.

Між тим, відмовивши позивачу 09.02.2017р. у виплаті страхового відшкодування з підстав, що подія, що сталась з ОСОБА_1 25.01.2017, не є страховою, оскільки отримане останньою ушкодження не входить до переліку ушкоджень, визначених Додатком № 1 у вигляді Таблиці № 1, про що складено відповідний страховий акт № Z170РРВ700009R, в подальшому 01.11.2022р. відповідач сплачує їй страхове відшко-дування у розмірі 1375 грн.

Вказане відшкодування підпадає під дію п. 118 Таблиці № 1, а саме, це кваліфіковано як страховий випадок, що стався із застрахованою особою в період чинності договору страхування, і не передбачений цією Таблицею, але при цьому вимагалось стаціонарне і (або) амбулаторне безперервне лікування в цілому не менше ніж 3 дні. За вказаним страховим випадком передбачено нарахування 0,2 % від страхової суми, а за кожний наступний день понад 3 дня 0,1 % за кожен день, але не більше 5 %.

Тобто по тим же самим медичним документам та рентгенівських знімкам, що надавались йому страхувальником ще 09.02.2017р., страховик вже визнав, що позивач має право на страхове відшкодування за п. 118 Таблиці № 1, вирахувавши його розмір в сумі 1375 грн. та сплативши позивачу 01.11.2022р.

Але розрахунок страховиком проведено не вірно, тому мається сума недоплати.

Так, ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з 27.01.2017 по 08.02.2017 включно, що становить 13 днів, в той час як відповідач розрахував страхове відшкодування за 12 днів. Тобто сума недоплати становить 125 грн. (недоплата), яку слід достягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо пені, колегія наголошу на наступному.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п. 3.5 Умов страховик протягом 20 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п. 3.3 Умов страхування, має скласти страховий акт про здійснення або про відмову в здійсненні страхової виплати, а відповідно до п. 3.6 після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування сплати його протягом 5 банківських днів.

З дати отримання заяви 25.01.2017 та в подальшому всіх належних документів 09.02.2017р. двадцять робочих днів для складання страхового акту спливає 13.03.2017р., а 5 банківських днів для виплати страхового відшкодування спливало 21.03.2017р. Тобто з 22.03.2017р. настає право у позивача на пеню.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, які відповідач надав як складову договірних відносин з позивачем, при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строки та в порядку, передбачені Правилами страхування та розділом 3 цих Умов. Страховик несе матеріальну відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Тому, з моменту безпідставної відмови позивачу у будь-якій страховій виплаті 09.02.2017р., яку в подальшому 01.11.2022р. сплатив позивачу, посилаючись на помилку, викликану людським фактором (зазначено у відзиві на позов), позивач набула права на нарахування пені відповідно до п. 1.1.3 Умов.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати до вимог позивача позовну давність, але суд це питання не вирішував, оскільки відмовив в позові по суті за його безпідставністю.

Натомість, визнаючи право позивача на пеню у зв`язку із порушенням строків виплати страхового відшкодування в сумі 1500 грн., колегія має перевірити за заявою відповідача дотримання строків позовні давності позивачем.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовну давність по пені слід відраховувати назад на один рік від дати звернення до суду з позовом.

Так, позивач здала позовну заяву до поштового відділення 26.12.2022р., що й вважається датою подання позову до суду, тому пеню слід обраховувати з 26.12.2021р. по дату виплати страхового відшкодування 01.11.2022р., тобто за 310 днів, що становитиме таку суму: 1500 х 0,01: 100 х 310 = 46,50 грн. (пеня).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що: "оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України і стягнення з ПАТ "СК "Універсальна" на користь страхувальника трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: "при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України)».

До вказаних вимог застосовується строк позовної давності тривалістю три роки, тому 3 % річних на суму 1500 грн. та інфляційні втрати щодо цієї суми слід розрахувати за три роки, що передують зверненню до суду позивача з цим позовом, але в будь-якому разі не пізніше дня фактичної виплати страхового відшкодування.

З позовом ОСОБА_1 звернулась, як вже встановлено вище, 26.12.2022р., тому відповідальність за положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню за період з 26.12.2019р. по дату виплати 01.11.2022р. відносно суми 1375 грн., та відносно суми недоплати у розмірі 125 грн. з 26.12.2019р. по день прийняття цієї постанови апеляційним судом 03.01.2024.

Наводиться розрахунок 3 % річних відносно суми в розмірі 1375 грн. за період з 26.12.2019р по 31.10.2022р.: 1375 х 3 : 100 : 365 х 1042 = 117,76 грн.

Наводиться розрахунок 3 % річних відносно суми в розмірі 125 грн. за період з 26.12.2019 по 03.01.2023р.: 125 х 3 : 100 : 365 х 1106 = 11,36 грн.

Всього 3 % річних по сумі страхового відшкодування становить 117,76 + 11,36 = 129,12 грн.

Наводиться розрахунок суми інфляційних втрат по сумі відшкодування у розмірі 1500 грн. за період з січня 2020р. по 31.10.2022р.: індекс інфляції становить (99,8 : 100) х (100,2 : 100) х (99,7 : 100) х (100,8 : 100) х (100,8 : 100) х (100,3 : 100) х (100,2 : 100) х (99,4 : 100) х (99,8 : 100) х (100,5 : 100) х (101,0 : 100) х (101,3 : 100) х (100,9 : 100) х (101,3 : 100) х 101,0 : 100) х (101,7: 100) х ( 100,7 : 100) х (101,3 : 100) х (100,2 : 100) х ( 100,1 : 100) х (99,8 : 100) х ( 101,2 : 100) х (100,9 : 100) х (100,8 : 100) х 100,6 : 100) х (101,3 : 100) х ( 101,6 : 100) х (104,5 : 100) х ( 103,1 : 100) х (102,7 : 100) х (103,1 : 100) х (100,7 : 100) х (101,1: 100) х (101,9 : 100) = 1,4041172

Таким чином сума інфляційних втрат становить: 1500 х 1,4041172 1500 = 606,18

гривень.

Розраховується сума інфляційних втрат по недоплаченому страховому відшкодування у розмірі 125 грн. за період з 01.11.2022р. по 30.11.2023р.: (100,7 : 100) х ( 100,7 : 100) х (100,8 : 100) х ( 100,7 : 100) х ( 101,5 : 100) х (100,2 : 100) х ( 100,5 : 100) х ( 100,8 : 100) х ( 99,4 : 100) х (98,6 : 100) х (100,5 : 100) х (100,8 : 100) х ( 100,5 : 100) = 1,0581939.

Сума інфляційних втрат до стягнення по цій сумі відшкодування становить: 125 х 1,0581939 125 = 7,27 грн.

Загалом сума інфляційних втрат до стягнення становитиме: 7,27 + 606,18 = 613,45 грн.

Також колегія погоджується із доводами скарги та позовної заяви, що тривала невиплата страхового відшкодування, яка становить майже шість років, в дійсності спричинила позивачу моральні страждання, адже відповідач безпідставно не погодився з тим, що їй належить відповідно до договору будь-яка сума відшкодування, а в подальшому визнав це помилкою через людський фактор. Тому з огляду на невеликий розмір самого страхового відшкодування, тривалість неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача, колегія вважає справедливим визначити на відшкодування моральної шкоди таку ж суму, на яку позивач мала право як страхову виплату, у розмірі 1500 грн.

Таким чином, колегія дійшла висновку про часткову обгрунтованість апеляційної скарги, а тому відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на користь якої з відповідача підлягають стягненню наступні суми: недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 125 грн., пеня за затримку у виплаті страхового відшкодування в сумі 46,50 грн., сума інфляційних втрат у розмірі 613,45 грн., сума трьох відсотків річних в розмірі 129,12 грн., а всього 914,07 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

Що стосується судових витрат, то колегія вирішує це питання відповідно до приписів п. 13 статті 141 ЦК України.

Апеляційний суд, відкриваючи провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , звільнив її від сплати судового збору у зв`язку із скрутним матеріальним станом. Крім того, на вимоги майнового характеру поширюються приписи ЗУ «Про захист прав споживачів». Тому судові витрати у вигляді судового збору належить стягнути з відповідача у сумі, пропорційній задоволеним вимогам позивача, на користь держави.

Розрахунок судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави відбувається наступним чином: позивачем заявлено вимоги майнового характеру на суму 21 362,96 грн. та вимогу про відшкодування моральної шкоди, яка не є майновою, але виражена в грошовій оцінці 25 000 грн., тому позивач мала сплатити за подання позову до суду: за майнові вимоги 992,40 грн., за вимоги щодо моральної шкоди 1073,60 грн., а разом 2066 грн.; за подання апеляційної скарги належало до сплати судовий збір в сумі 3099 грн. Тому пропорційно до задоволених вимог на суму 2414,07 грн. з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі: 5165 х 2414,07 : 46 362,96 = 274,86 грн.

Керуючись ст..ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Прядко Денис Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжявід 26 червня 2023 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 125 (сто двадцять п`ять) гривень, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 46 (сорок шість) гривень 50 копійок, суму інфляційних втрат в розмірі 613 (шістсот тринадцять) гривень 45 копійок, суму трьох відсотків річних в розмірі 129 (сто двадцять дев`ять) гривень 12 копійок, на відшкодування моральної шкоди 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, а всього 2 414 (дві тисячі чотириста чотирнадцять ) гривень 07 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь держави судовий збір в сумі 274 (двісті сімдесят чотири) гривні 86 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 04 січня 2024 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар