ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1950/24 Справа № 175/9067/23 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про відшкодування шкоди завданої незаконною бездіяльністю (суддя першої інстанції Бойко О.М.),

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Краматорської міської ради, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про відшкодування шкоди завданої незаконною бездіяльністю, в якому просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача Краматорської міської ради на користь позивача відшкодування шкоди, заавданої йому незаконною бездіяльністю Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, належні позивачу кошти недоплаченої щорічної грошової соціальної допомоги до 05 травня 2009 року, в сумі 3554,08 грн.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради.

Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивує скаргу тим, що у даній справі, позивачем не порушувались питання щодо правомірності або неправомірності дій відповідача, а лише поставлено питання щодо відшкодування шкоди, такий спір за своєю правовою природою є цивільно-правовим.

ОСОБА_1 просив ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Від Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу. в якому вказано, що позивач раніше звертався до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про відшкодування збитків, завданих неправомірною бездіяльністю. 19 листопада 2021 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області у справі №234/11571/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про відшкодування збитків, завданих неправомірною бездіяльністю було відмовлено. Позивач подав на це рішення апеляційну скаргу, яка була залишена без задоволення, згідно Постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.12.2022 року в справі № 234/11571/21, а рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.11.2021 року - залишено без змін.

До повноважень управління не належить функція надання кошторису із врахуванням фінансування на виконання судових рішень до Міністерства фінансів України. Управління не є головним розпорядником бюджетних коштів, а відноситься до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Позивач не надав жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності Відповідача.

Начальник Управління Гришичева П.В., просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Від представника Краматорської міської ради Відющенка О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, який є однаковим за змістом з відзивом Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради.

ОСОБА_2 просив окаржувану ухвалу залишити без змін.

ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають з огляду на таке.

Положеннями статей 2, 4, 19 КАС України закріплено завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Згідно із пунктами 1, 2, 7 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно - правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду загальної юрисдикції з позовом у якому, зокрема, просив відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду, яка виражена у недоплаченої йому грошової допомозі у розмірі 3554,08 грн.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібні висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема,у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2018 рокуу справі № 761/33504/14-а, від 20 червня 2018 року в справі № 727/10968/17,від 12 червня 2019 року в справі № 1903/944/12 від 11 вересня 2019 року у справі № 815/742/14, від 23 вересня 2020 року у справі № 494/32/18 (провадження № 61-38563св18).

Позивач не оскаржує будь-які діє чи рішення відповідача які безпосередньо пов`язані зі здійсненням останнім своїїх повноважень, позивач звертався до відповідача за для отримання моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов поспішних висновків визначаюсь з юрисдикцією спору на стадії прийняття позовної заяви до розгляду, в даному випадку, на думку апеляційного суду, дане питання слід було вирішувати під час підготовчого засідання, з урахуванням відзивів та пояснень позивача, відповідача та третьої особи, заслухавши їх думку та встаноивши певні обставини справи саме у судовому засіданні, а не обмежувати права позивача на стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених частиною 1 статті 379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи