Справа № 159/4201/23 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/202/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з судовим наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2022 року, вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.10.2022 року та продовжуючи до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З 21.12.2022 року Ковельським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні №70598477 здійснюється примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Рішення суду відповідач виконував неналежним чином, аліменти сплачував поодинокі рази, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої, станом на 12.07.2023 року, становить 44884,52 грн.

Вказана заборгованість на твердження позивача по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, оскільки останній не виконує рішення суду, не працює, не намагається працевлаштуватися, в зв`язку з чим у позивача, на її думку, виникло право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За проведеним позивачем розрахунком, за період з 14.10.2022 року по 30.06.2023 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей становить 86875,95 грн.

Просила стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 44884,52 грн. по виконавчому провадженню № 70598477.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2023 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44884, 52 грн пені за прострочення сплати аліментів.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що згідно з судовим наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2022 року, вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.10.2022 року та продовжуючи до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З 21.12.2022 року Ковельським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні №70598477 здійснюється примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Стверджує, що рішення суду відповідач виконував неналежним чином, аліменти сплачував поодинокі рази, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої, станом на 12.07.2023 року, становить 44884,52 грн. А тому на думку позивача є всі правові підстави для нарахування та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач построчив сплату аліментів і згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), починаючи з жовтня місяця 2022 року по червень місяць 2023 року, станом на 12.07.2023 року, боржник ОСОБА_2 має сукупний розмір заборгованість по сплаті аліментів в сумі 44884,52 грн., а розмір пені не може перевищувати розмір самої заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він сплачував ОСОБА_1 аліменти до видання судового наказу від 21.11.2022 року так і після, що підтверджується квитанціями, які додаються. Сума грошових коштів, які він перераховував на особистий рахунок ОСОБА_1 була узгоджена з останньої та призначалася на утримання спільних дітей. Стверджує, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів, які вирішено стягувати судовим наказом.

Судом встановлено, що 29.03.2022 під час загальної мобілізації відповідач був мобілізований для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 та 11.08.2023 звільнений з військової служби, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи.

Судовий наказ Ковельського районного суду Волинської області від 21.11.2022 був виданий судом в момент проходження відповідачем військової служби. Апелянт вказує, що змісту наказу та умови сплати аліментів йому не були відомі, він сплачував грошові кошти ОСОБА_1 у тій сумі, що й до видачі судового наказу. Йому не було відомо, про збільшення суми аліментів. Тобто умислу ухилятися від сплати аліментів в мене - немає, а від так і відсутня вина. Зазначає , що на даний час він не працює та не отримує прибутку , що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 24.07.2023, Довідкою ОК-5 та Довідкою ОК-7, копію яких наявні в матеріалах справи. Також вказує, що у нього від першого шлюбу є ще двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких він також утримує та сплачує аліменти. Наявність яких не була врахована судом при видачі судового наказу від 21.11.2022, оскільки він був на військовій службі, а ОСОБА_1 у своїй заяві про видачу судового наказу не повідомила суд про наявність у нього ще двох дітей. Таким чином у відповідача на утриманні четверо неповнолітніх дітей.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу ( ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до винесення судового наказу так і після його винесення за домовленістю сторін відповідач перераховував на картковий рахунок позивача аліменти, що не заперечувалось.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 12.07.2023 року ( а.с 12), який в свою чергу покладено в основу судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Однак на думку колегії суддів, вказаний розрахунок не може вважатись належним та допустимим доказом, який підтверджує заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів. Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_11 вказала, що після винесення судового наказу відповідач не допускав заборгованості по сплаті аліментів. Позивач вказала, що заборгованість виникла у зв`язку з недотримання ОСОБА_2 усних домовленостей по сплаті аліментів, які існували між ними до постановлення судового наказу.

Таким чином матеріали справи не містять доказів , які б свідчили про винні дії ОСОБА_2 по несплаті аліментів, визначених судовим рішенням або ж за домовленістю між батьками (нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дитину відповідно до частини першої статті 189 Сімейного кодексу України), враховуючи, що відповідач на час постановлення судового наказу був мобілізований та проходив військову службу про що було достовірно відомо позивачу, а відтак державний виконавець мав повноваження щодо виконання судового рішення у примусовому порядку у передбачений законом порядок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення пені за прострочення аліментів зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: