Справа № 203/4726/21
Провадження № 2/0203/59/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

встановив:

04.11.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 з позовом у його первинній редакції до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому позивач просить суд:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати, що частки власників є рівними та складають по 1/2 (одній другій) частці квартири;

- визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, загальною площею 149,0 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, загальною площею 149,0 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350,00 грн.

15.06.2023 року представник позивача адвокат Стасовська Є.А. подала до суду змінену редакцію позовної заяви, якою змінений предмет позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якій позивач, з урахуванням ухвали суду від 08.02.2024 року, просить суд:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати, що частки власників є рівними та складають по 1/2 (одній другій) частці квартири;

- визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, загальною площею 149,0 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, загальною площею 149,0 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнати, що частки власників є рівними та складають по 1/2 (одній другій) частці автомобіля;

- стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошову компенсацію, належної їй частки автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , у розмірі 305900,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 14409,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням зміненої редакції позовної заяви від 15.06.2023 року та ухвали суду від 08.02.2024 року, позивач зазначила, що між нею та відповідачем 26.09.2014 року був укладений шлюб та вони є батьками малолітньої дитини доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час перебування у шлюбі сторони набули право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також ними був придбаний автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , 2011 року випуску. Проте 23.09.2016 року в період шлюбу відповідач уклав договір купівлі-продажу квартири, а позивач як дружина відповідача надала письмову згоду на придбання квартири. Право власності на автомобіль було зареєстроване за позивачем та позивач користувалась автомобілем. Позивачу стало відомо, що відповідач продав автомобіль. Вказані квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, належать кожному у рівних частках, оскільки були придбані сторонами під час шлюбу, та не є особистою власністю відповідача. Також позивач вказала, що вона не знала про намір відповідача на відчуження автомобіля. Про це їй стало відомо у 2022 році та вона звернулась до поліції із заявою про реєстрацію кримінального правопорушення. Позивач пояснила, що вона не надавала згоду на відчуження автомобіля. Відповідно до довідки про аналітичне дослідження ринку, орієнтовна вартість автомобіля станом на 05.06.2023 року може становити 611800,00 грн без ПДВ або 16730 доларів США.

Після розірвання шлюбу між сторонами вони не дійшли згоди щодо встановлення порядку поділу спільного майна подружжя, а тому позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя.

06.12.2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог у їх первинній редакції, а 26.09.2023 року відзив на змінену редакцію позовної заяви, якою було змінено предмет позову, названу представником позивача як заява про збільшення позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач зазначив, що спірна квартира була придбана ним на особисті кошти та вони з позивачем домовились, що під час придбання квартири позивач оформить заяву про те, що квартира була придбана на особисті кошти відповідача. Крім того, відповідач вказав, що на підтвердження вартості автомобіля позивач надала довідку про аналітичне дослідження, що суперечить чинному законодавству про оцінку майна. Підготовці та проведенню незалежної оцінки майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Проте позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного автомобіля. Спірний автомобіль неможливо розглядати як загальний предмет оцінки, оскільки він повністю в неробочому стані, про що було відомо позивачу.

Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.10.2023 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, з урахуванням зміненої редакції позовної заяви, в якій зазначила аналогічні твердження тим, що вказані у позовній заяві, з урахуванням її зміненої редакції, не погоджуючись із запереченнями відповідача, та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача наголосила на тому, що позивач надала всі належні докази щодо вартості автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, був придбаний під час шлюбу та незаконно проданий відповідачем, тобто без згоди позивача.

Під час судового розгляду справи по суті представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача зазначила, що квартира була оформлена на відповідача, а автомобіль на позивача. Наразі позивач разом з донькою виїхали за кордон, в спірній квартирі не живуть, потрапити до неї не можуть, бо відповідач не впускає. Крім того, шлюб між сторонами був розірваний за рішенням суду 29.12.2021 року, а автомобіль було продано відповідачем 22.02.2023 року, розписка була складена 05.12.2022 року, тобто тоді, коли сторони вже не проживали разом та не перебували у шлюбі. Позивач не надавала згоду на відчуження спірного автомобіля, у зв`язку з чим була порушена кримінальна справа, триває досудове розслідування. Відповідач не надав і доказів того, що спірна квартира була придбана за його особисті грошові кошти.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача та між сторонами на момент укладення договору купівлі-продажу квартири була усна домовленість про те, що позивач надасть письмову заяву нотаріусу про те, що грошові кошти, за які було куплено квартиру, це особисті кошти відповідача. Відповідач є футболістом, а тому в силу зайнятості не міг купувати все сам, це робила позивач. Так, сторони зареєстрували шлюб 26.09.2014 року, квартиру купили 23.09.2016 року за особисті грошові кошти відповідача, бо вони не могли за два роки зібрати кошти на квартиру. Сторона відповідача вважає, що спірний автомобіль продала сама позивач, оскільки автомобіль був зареєстрований за нею, а відповідач надав розписку про те, що він надає згоду на продаж автомобіля.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

08.11.2021 року на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб, у відповідь на який 01.12.2021 року до суду надійшла інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС щодо місця проживання відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 02.12.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання, зобов`язано позивача надати у судове засідання для огляду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.03.2022 року було повернуто заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності, подану 23.03.2022 року.

Ухвалою суду від 07.10.2022 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, подану 05.10.2022 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності, та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1359.

Ухвалою суду від 08.02.2024 року було прийнято до розгляду змінену редакцію позовної заяви від 15.06.2023 року, якою змінений предмет позову, в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 08.02.2024 року було задоволено у повному обсязі клопотання представника позивача про витребування доказів в цивільній справі та витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) інформацію: коли і на якій підставі було перереєстровано транспортний засіб марки: LAND ROVER, модель: RANGE ROVER SPORT, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 ; на якій підставі було продано транспортний засіб марки: LAND ROVER, модель: RANGE ROVER SPORT, д.н.з. НОМЕР_3 , без її присутності та без її згоди; витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) належним чином засвідчені копії: договору купівлі-продажу транспортного засобу марки: LAND ROVER, модель: RANGE ROVER SPORT, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 ; довідки про вартість проданого транспортного засобу марки: LAND ROVER, модель: RANGE ROVER SPORT, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 08.02.2024 року було задоволено у повному обсязі клопотання представника відповідача про витребування доказів в цивільній справі, та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_3 щодо її згоди на те, що квартиру придбано нею за особисті кошти відповідача ОСОБА_4 , поданої під час вчинення правочину, а саме: договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі за №1359 від 23.09.2016 року.

Ухвалою суду від 08.02.2024 року було відмовлено у прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, та повернуто позивачу за зустрічним позовом (заявнику) зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

24.05.2024 року засобами поштового зв`язку та 20.06.2024 року засобами електронного зв`язку Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) на виконання ухвали суду від 08.02.2024 року направив на адресу суду витребувану інформацію та документи.

Ухвалою суду від 25.06.2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

06.08.2024 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гугель Світлана Юріївна на виконання ухвали суду від 08.02.2024 року надала суду належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_3 , поданої під час вчинення правочину.

У судове засідання 16.10.2024 року з`явились представники сторін.

Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення представників сторін по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключні слова представників сторін під час судових дебатів, та 16.10.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 26.09.2014 року сторони: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №818; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_7 ; місце державної реєстрації шлюбу: Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 21.12.2018 року, серії НОМЕР_5 (повторно).

Сторони є батьками малолітньої дитини доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 22.10.2015 року, серії НОМЕР_6 (повторно).

Оглядом сайту ЄДРСР судом було встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (головуючий суддя Ханієва Ф.М.) від 29.12.2021 року, справа №203/2255/21, провадження №2/0203/1008/2021, було задоволено повністю позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, та розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований 26 вересня 2014 року в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис за №818).

Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 04.02.2022 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2016 року, нотаріально посвідчена копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 87-88 Том 1), ОСОБА_9 , що діє від імені ОСОБА_10 на підставі довіреності, посвідченої 06.09.2016 року консулом Консульства України в м. Єкатеринбурзі Запєваловим Д.С., за реєстровим номером №349 (продавець), та ОСОБА_3 , що діє від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої 20.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., за реєстровим номером №1595 (покупець), уклали договір про те, що продавець передав у власність, а покупець прийняв квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 149,0 кв.м., житлова площа 52,5 кв.м.; продаж квартири здійснено за 1500004,00 грн, які продавець повністю одержав від покупця на момент підписання договору (пункти 1, 3 договору).

Представник продавця ознайомлена з заявою дружини покупця про згоду на придбання вказаної квартири, представник покупця ознайомлена з заявою дружини продавця на продаж вказаної квартири (п. 14 договору).

Цей договір є нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю. 23.09.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №1359.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви про згоду подружжя від 23.09.2016 року, складеної від імені ОСОБА_3 та поданої приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., ОСОБА_3 дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на придбання квартири АДРЕСА_2 , шляхом укладення договору купівлі-продажу, за ціну та на умовах на його розсуд; заява зареєстрована в реєстрі за №1358.

На підтвердження факту реєстрації кримінального провадження №0000555 від 27.09.2021 року за заявою ОСОБА_3 щодо вчинення насильства по відношенню до заявниці шляхом економічного насилля (викинув всі речі заявниці) за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 3 ст. 185 КК України, позивач надала суду копії: талону-повідомлення єдиного обліку №25735 від 29.08.2021 року, витягу з ЄРДР від 27.09.2021 року, кримінальне провадження №0000555 від 27.09.2021 року.

Також представник позивача надала суду копії листа Дніпропетровської обласної прокуратури від 05.05.2022 року щодо реєстрації кримінального провадження №0000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, на підставі ухвали суду, талону-повідомлення єдиного обліку №13312 від 26.04.2023 року ОСОБА_3 щодо факту неправомірних дій відносно неї з боку чоловіка стосовно продажу транспортного засобу, витягу з ЄРДР від 05.05.2022 року, кримінальне провадження №0000132, листа ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.06.2022 року щодо реєстрації кримінального провадження №0000325 від 13.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, витягу з ЄРДР від 13.06.2022 року, кримінальне провадження №0000325.

На підтвердження заявленої до відшкодування вартості транспортного засобу представник позивача надала суду оригінал довідки про аналітичне дослідження ринку від 05.06.2023 року, складеної ФОП ОСОБА_11 , відповідно до якої ФОП ОСОБА_11 у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_1 від 05.06.2023 року надала інформацію щодо орієнтовної вартості рухомого майна легкового універсалу-В LAND ROVER, RANGE ROVER SPORT, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_3 , стан робочий без пошкоджень (в рамках надання консультацій).

На підставі дослідження вторинного ринку встановлено, що вартість пропозицій LAND ROVER, RANGE ROVER SPORT, 2011 року випуску, подібних до об`єкту дослідження, знаходиться у діапазоні від 17000 доларів США до 21900 доларів США. Вартість коливається в залежності від стану, комплектації, пробігу та насамперед побажань власника (продавця). Таким чином, за результатами дослідження, станом на 05.06.2023 року орієнтована величина вартості об`єкту дослідження може становити: 611800 грн без ПДВ або 16730 доларів США.

При цьому ФОП ОСОБА_11 у примітках зафіксувала, що вона в рамках цього дослідження не виконувала роботи як суб`єкт оціночної діяльності, які підпадають під дію Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Викладену інформацію можна використовувати тільки в якості довідкової. Для визначення ринкової вартості об`єкта необхідно виконати оцінку, згідно з вимогами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу LAND ROVER, RANGE ROVER SPORT, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_3 , легковий універсал-В, білого кольору, дата реєстрації: 01.09.2016 року, зареєстрованим власником автомобіля є ОСОБА_3 .

Відповідно до копії розписки від 05.12.2022 року, складеної ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є гарантом своєї дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в переоформленні автомобіля RANGE ROVER SPORT, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, на громадянку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; претензій в переоформленні автомобіля не має.

На підтвердження тверджень про те, що спірний автомобіль потребував капітального ремонту та відповідач давав показання в якості свідка в рамках кримінального провадження, представник відповідача надав суду копії фотокарток, акту виконаних робіт, витягів з протоколу допиту ОСОБА_4 як свідка від 09.11.2021 року в рамках кримінального провадження, термінової відповіді від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 .

Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 29.06.2023 року, надісланого як відповідь на адвокатський запит ОСОБА_1 , в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, що зазначений у запиті, транспортний засіб LAND ROVER, RANGE ROVER SPORT, з ОСОБА_3 на іншого власника перереєстровано 22.02.2023 року у ТСЦ МВС №1249 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №5171 від 22.02.2023 року, укладеного у суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_13 .

Відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 24.05.2024 року, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, станом на 12.05.2024 року транспортний засіб марки LAND ROVER, RANGE ROVER SPORT, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_4 , 22.02.2023 року в ТСЦ МВС №1249 на підставі акту огляду №6944/23/000656 від 22.02.2023 року, договору комісії №5171від 16.02.2023 року, акту огляду експерта, серії 1249 №619982 від 22.02.2023 року, та договору купівлі-продажу, укладеному у СГ №5171 від 22.02.2023 року (ФОП ОСОБА_13 ), перереєстровано з ОСОБА_3 на ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Це підтверджується копіями акту огляду №6944/23/000656 від 22.02.2023 року, договору комісії №5171від 16.02.2023 року, акту огляду експерта, серії 1249 №619982 від 22.02.2023 року, та договору купівлі-продажу, укладеному у СГ №5171 від 22.02.2023 року (ФОП ОСОБА_13 ), висновку експертного дослідження №04/1249/3332.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу поділу спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_5 , автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України, ЦК), майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до положень статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Відповідно до частини 1 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень частини 1 статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними.

Відповідно до положень статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 3 статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень статті 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Відповідно до абзацу 3 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У пункті 22, абзаці 1 пункті 24, пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та про необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 03.10.2018 року, справа №127/7029/15-ц, від 07.04.2021 року, справа №402/849/18, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. В договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний урахувати дійсну його вартість.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.02.2021 у справі №264/2232/19, конструкція статті 60 Сімейного кодексу України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

При цьому, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя (постанова ВС від 09 липня 2021 року у справі №161/8116/19, провадження №61-22259св19).

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).

Водночас у разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, слід визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно (постанова ВП ВС від 31.08.2022 року у справі №125/2157/19, постанова ВС від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15?ц).

Відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року №2658-III, оцінка майна, майнових прав (далі оцінка майна) це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Професійна оціночна діяльність (далі оціночна діяльність) діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону.

Діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки такого майна. При цьому у дослідницькій частині висновку судового експерта відображаються всі процедури, пов`язані з оцінкою майна, встановлені нормативно-правовими актами з оцінки майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова КЦС ВС від 13.02.2019 року, справа №369/13976/15-ц; постанова КЦС ВС від 27.03.2019 року, справа №806/2-1093/2011).

Аналіз викладеного вище вказує, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, та презюмується, що їх частки у спільному майні є рівними. Водночас, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності, а той з подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, повинен довести, що майно є його особистою власністю.

Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.09.2014 року, який було розірвано за рішення суду від 29.12.2021 року. Шлюб між сторонами припинився у день набрання чинності рішенням суду 04.02.2022 року. Позивач звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя 04.11.2021 року, тобто до розірвання шлюбу та його припинення, за правилами СК України. Тому станом на день звернення до суду з позовом 04.11.2021 року позивач не пропустила строк позовної давності, відповідно до положень ст. 72 ЦПК України, та позовна давність у такому випадку не застосовується, оскільки вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, заявлені тоді, коли шлюб між сторонами ще не було розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність спірне рухоме майно автомобіль, марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , який було зареєстроване за ОСОБА_3 01.09.2016 року, та спірне нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 23.09.2016 року квартиру АДРЕСА_5 .

Суд, керуючись презумпцією спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині поділу квартири та автомобіля як спільного сумісного майна подружжя на частки, які є рівними, тобто по 1/2 частці кожному, підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними.

Суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, враховує і те, що під час відчуження автомобіля відповідач діяв проти волі позивача, не в інтересах сім`ї та не на потреби сім`ї, тому таке майно враховується судом при поділі сумісного майна подружжя. Усі доводи сторони відповідача щодо продажу автомобіля самою позивачкою ґрунтуються на припущеннях та не беруться судом до уваги.

При цьому сторона відповідача не довела належними та допустимими доказами того, що спірна квартира АДРЕСА_6 була придбана у шлюбі за особисті грошові кошти відповідача, а всі інші посилання відповідача, зокрема, на те, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивач повинна була скласти заяву про те, що придбаває квартиру за особисті кошти відповідача, та те, що за 2 (два) роки сторони не могли накопичити 1500004 грн, суд оцінює як припущення, що недоведені жодними належними та допустимими доказами.

Також суд відхиляє як неналежний та недопустимий доказ розписку ОСОБА_4 від 05.12.2022 року щодо продажу автомобіля, оскільки суду не надано її оригінал для огляду у судовому засіданні, за встановлених обставин автомобіль був проданий на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2023 року, та як станом на 05.12.2022 року, так і станом на 22.02.2023 року, шлюб між сторонами вже було припинено за рішенням суду.

Водночас статтею 60 СК України презюмується, що частки подружжя у спільному майні, яке набуте ними в період шлюбу, є рівними. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя, натомість сторона відповідача не спростувала факту поширення на спірне майно правового режиму спільного сумісного майна подружжя.

Так, враховуючи, що спірні автомобіль та квартира є неподільними речами та не можуть бути реально поділені між сторонами, частки яких є рівними, суд вважає за необхідне визнати спірне майно таким, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності та здійснити його поділ на ідеальні частки подружжя без його реального поділу по 1/2 частці кожному, відповідно, залишити майно у їх спільній частковій власності.

При цьому сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля. Сторона позивача, обґрунтовуючи свою позовну вимогу про стягнення з відповідача грошової компенсації належної їй частки автомобіля у розмірі 305900,00 грн, посилається на відомості щодо вартості автомобіля, вказані у довідці про аналітичне дослідження ринку ФОП ОСОБА_11 . Проте відповідач заперечує належність цього доказу, посилаючись на те, що довідка не є експертним висновком.

Суд враховує позицію сторони відповідача з цього приводу. Оскільки сторона позивача не скористалась правом на звернення до суду з клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи, а матеріали справи не містять експертної оцінки спірного автомобіля, що була би проведена з дотриманням норм чинного законодавства України про оцінку майна, проведення судової експертизи. Своєю чергою, довідка аналітичного дослідження, надана позивачем, була складена не суб`єктом оціночної діяльності, не експертом, має довідковий характер, не визначає дійсну ринкову вартість рухомого майна на момент судового розгляду справи, та під час її складання не було здійснено повного огляду транспортного засобу, що могло вплинути на правильність визначення вартості оцінюваного майна.

Крім того, у довідці ФОП ОСОБА_11 вказано, що в рамках проведеного дослідження не виконувались роботи суб`єктом оціночної діяльності, які підпадають під дію Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а для визначення ринкової вартості об`єкта необхідно виконати оцінку, згідно з вимогами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Водночас сторони не можуть на власний розсуд визначати розмір грошової компенсації за частку у спільному майні, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про недоведеність позовної вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошової компенсації, належної їй частки автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , у розмірі 305900,00 грн, та вважає її такою, що задоволенню не підлягає.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи мотиви суду, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 11527,20 грн за подання позовної заяви (4 х 100 : 5 = 80% задоволена частина позовних вимог; 11350,00 грн + 3059,00 грн = 14409,00 грн; 14409,00 х 80% : 100% = 11527,20 грн), та у розмірі 496,20 грн за подання заяви про забезпечення позову, а загалом 12023,40 грн.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а саме слід: визнати майно таким, що належить подружжю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної сумісної власності та їх частки у спільному сумісному майні є рівними, а саме: квартири АДРЕСА_7 ; автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_4 , власником якого 01.09.2016 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частку: квартири АДРЕСА_7 ; автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_4 , власником якого 01.09.2016 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 (одну другу) частку: квартири АДРЕСА_7 ; автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_4 , власником якого 01.09.2016 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

При цьому суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11527,20 грн за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн, а загалом 12023,40 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати майно таким, що належить подружжю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної сумісної власності та їх частки у спільному сумісному майні є рівними, а саме:

- квартири АДРЕСА_7 ;

- автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_4 , власником якого 01.09.2016 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частку:

- квартири АДРЕСА_7 ;

- автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_4 , власником якого 01.09.2016 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 (одну другу) частку:

- квартири АДРЕСА_7 ;

- автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN: НОМЕР_4 , власником якого 01.09.2016 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса останнього відомого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса останнього відомого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 11527,20 грн (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень 20 копійок) та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок), а загалом 12023,40 грн (дванадцять тисяч двадцять три гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 30.10.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва