Провадження № 2/162/11/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

представника відповідача Кромського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

На підставі ухвали Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04.08.2023 року до Любешівського районного суду Волинської області 28.08.2023 року надійшов вказаний позов для розгляду.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до рішення Любешівського районного суду Волинської області від 26.11.2010 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі частини всіх видів доходів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття. Відповідач має свої достатні доходи, частку яких також повинна витрачати на утримання неповнолітньої дитини. Позивач має свою сім`ю, дружина ОСОБА_4 не працює, знаходиться на утриманні позивача і на даний час вагітна. Позивач наймає житло, за яке сплачує орендну плату, оплачує комунальні послуги та здійснює витрати на організацію свого життя та життя своєї сім`ї. Відтак, у житті позивача сталися суттєві зміни у порівнянні з часом ухвалення вказаного вище рішення суду, тому просить змінити розмір аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 з частини від доходу на 1/6 частину до досягнення дочкою повноліття. Стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Представником відповідача адвокатом Кромським М.В. подано відзив, у якому сторона позивача вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема вказано, що позивач відповідно до довідки про доходи щомісяця отримує грошове забезпечення у високому розмірі, на відміну від відповідача, яка працює медсестрою та також орендує квартиру і оплачує комунальні послуги. Також позивач оплачує послуги репетиторів для доньки для підготовки до ЗНО та вступу у вищий навчальний заклад. Вагітність третьої дружини та лише зміна сімейного стану не може бути виключною підставою для зменшення розміру аліментів.

У відповіді на відзив, поданій представником позивача, крім викладеного у позові, зазначається, що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів з посиланням на Постанову ВС від 21.07.2021 року по справі №691/926/20.

Ухвалою суду від 29.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, з наданням сторонам права на відзив, відповіді на відзив та заперечень відповідно до їх процесуального статусу.

Ухвалою суду від 10.10.2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони та представник позивача у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Адвокат Рибак А.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача у зв`язку з дослідженням всіх доказів та матеріалів по справі, а також наданням сторонами усіх пояснень та заяв по суті справи.

У попередніх судових засіданням представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.11.2010 року із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.08.2010 року, до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, судовим наказом Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2019 року (справа № 505/3947/19) стягнуто з ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з 03 грудня 2019 року і до досягнення дочкою повноліття.

На даний час позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 з 14.10.2022 року (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ), як відповідно до підтвердження від 23.12.2022 року працює рекламним агентом, починаючи з 14.07.2022 року.

Відповідно до висновку 79 лікарсько-консультативної комісії від 25.04.2023 року ОСОБА_8 встановлено діагноз 4-5 тижнів.

З довідки про доходи №б/н від 2022 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді військовослужбовця у військовій частині НОМЕР_2 та отримував заробітну плату за період з 1 червня 2022 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 337782,50 грн. (середня заробітна плата за вищевказаний період становить близько 56297 грн./місяць).

Положеннями ст.181, 192 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказане положення кореспондується з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, наданими у п. 23 постанови від15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Стаття 180 СК України та ч.2 ст. 51 Конституції України передбачають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно доч.1, 5 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину,визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 2, 3 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на спроможність сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що стороною позивача не подано належних доказів щодо мобілізації позивача чи перебування його у зоні бойових дій та підтверджуючих документів про стан вагітності його дружини на даний час, про що зазначав представник позивача у судовому засіданні.

У даному випадку суд зазначає, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дружину у стані вагітності та ще одну неповнолітню дочку без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , та суперечитиме її інтересам.

Крім того, трудові відносини ОСОБА_1 з військовою частиною № НОМЕР_2 не припинились, що дає фінансову можливість сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі, визначеному вищевказаним рішенням суду.

Інших належних та допустимих доказів про суттєве погіршення його матеріального стану або стану здоров`я (що в повній мірі унеможливив би позивача спроможності заробляти) після ухвалення попереднього рішення суду та з моменту стягнення аліментів на утримання дитини, позивач не надав.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати іншу дитину не виключає обов`язку позивача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу також своїй неповнолітній доньці від попереднього шлюбу, яка її потребує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Факт народження у платника аліментів другої дитини та виникнення законного обов`язку щодо її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини. Застосування вищенаведених правових норм відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 3 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує їх при вирішенні даного спору.

Відтак, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має інших дітей, без належного та достовірного підтвердження погіршення його матеріального становища та стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме її інтересам.

З огляду на вказане, наведені позивачем в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог обставини, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України (зокрема постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 року по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18), на думку суду не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України витрати на правничу допомогу стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», ст.141, 150, 157,180-183, 192 СК України, ст. 12, 13, 77, 81, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.03.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Представник позивача: адвокат Рибак Андрій Вікторович (вул.. Черняховського, 1/78, м. Одеса).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Представник відповідача: адвокат Кромський Микола Вікторович (вул.. П`ятницька гірка, 12, оф.15, м. Луцьк, Волинська область).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ