465/79/24
Ухвала

про відкладення розгляду справи

"21" березня 2024 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

в ході судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ухвали судді від 24 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено у цивільній справі судове засідання.

Однак, в судове засідання, призначене на 21 березня 2024 року, відповідач не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується його особистим підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Такі дії відповідача свідчать про невиконання ним своїх процесуальних обов"язків, зокрема, обов"язку з`являтися в судове засідання за викликом суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Ч.2 ст.214 ЦПК України вказує на те, що головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Зокрема, відповідно до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а відповідно до п.3 з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Ч.3 цієї статті визначено, що у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

У зв`язку з вищенаведеним, суд визнає безпідставною неявку відповідача в судове засідання 21.03.2024р., вважає за доцільне відкласти розгляд справи, визнати обов`язковою явку в судове засідання відповідача, для дачі пояснень з приводу обставин справи.

Щодо неявки відповідача в судове засідання, то останнім не надано будь - яких підтверджень щодо об"єктивності неприбуття в судове засідання.

З огляду на вказане, суд вважає, що в діях відповідача ОСОБА_2 наявні ознаки неналежного виконання своїх процесуальних обов"язків, зокрема неприбуття в судове засідання за викликом суду сторони процесу.

Заходами процесуального примусу є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1 ст. 144 ЦПК України).

Поведінку відповідача ОСОБА_2 суд визнає як неповагу до суду та вважає за необхідне застосувати заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 148 ЦПК України, у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Частиною 5 статті 148 ЦПК України передбачено, що ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

У відповідності до ч. 6 ст. 148 ЦПК України, суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України, ухвала суду є однією із форм судового рішення.

Згідно із ст. 18 ЦПК України, судові рішення обов`язкові для всіх і підлягають вико-нанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповіда-льності, встановленої законом.

Керуючись статтями 43, 44, 143, 189, 214, 223, 229, 258-259 ЦПК України, суд, -

постановив:

Визнати безпідставною неявку відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 21 березня 2024 року на 10 год. 30 хв. у цивільній справі №465/79/24.

Застосувати до відповідача ОСОБА_2 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за неприбуття в судове засідання за викликом суду сторони процесу.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП) штраф в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень, на користь Державної судової адміністрації України за наступними реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/21081100

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача:UA0026007

Код класифікації доходів бюджету 21081100

Стягувач: Державна судова адміністрація України, юридична адреса: 01021 м. Київ, вул. Липська, 18/5, код за ЄДРПОУ - 37993783.

Відкласти слухання справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу на 02 травня 2024 року на 12 год. 45 хв.

Визнати обов`язковою явку в судове засідання, яке відбудеться 02 травня 2024 року об 12 год. 45 хв., відповідача ОСОБА_2 для дачі пояснень з приводу обставин справи.

Попередити відповідача ОСОБА_2 про наслідки невиконання судового рішення щодо явки в судове засідання та звернути увагу, що невиконання вимоги суду буде сприйняте як неповага до суду та умисне невиконання судового рішення, а відтак судом будуть повторно вжиті відповідні заходи процесуального примусу, передбачені статтями 143 144 ЦПК України.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання на протязі 3 (трьох) місяців з дня набрання нею законної сили.

У відповідності до ч. 6 ст. 148 ЦПК України, суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Ухвалу в частині стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку після відмови її скасування судом першої інстанції. Оскарження такої ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Суддя В. Кузь