ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4062/21

Провадження № 22-ц/4820/73/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

за участю: представника апелянта адвоката Паруша Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року (суддя Швець О.Д.) за заявою про забезпечення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви зазначала, що 05 серпня 2022 року рішенням Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 676/4062/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, було частково задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача завдану майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 26 643,72 грн., витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3 600 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 452,80 грн. Загальна сума стягнення складає - 34 696,52 грн.

06 вересня 2022 року рішення суду набрало законної сили та 21 вересня 2022 року Кам?янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист у справі №676/4062/21.

06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Джубаби Д.О. із заявою про примусове виконання рішення, до якої було додано виконавчий лист.

17 жовтня 2022 року приватним виконавцем на підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 70097448, про що було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

21 жовтня 2022 року виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів ОСОБА_2 , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_2

Виконавець протягом виконавчого провадження неодноразово звертався із запитами до податкової про наявні у відповідача рахунки, у відповідь на які отримував інформацію про те, що ОСОБА_2 на обліку в податкових органах не перебуває. Також, виконавець звертався із запитами до податкової щодо джерела отримання доходів ОСОБА_2 , проте у відповідь на ці запити податкова повідомляла, що в ДРФО інформація щодо джерел отримання доходів - відсутня. Окрім цього, у Міністерства внутрішніх справ України дані про зареєстровані за відповідачем транспортні засоби відсутні.

Звернення стягнення на майно ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, відповідно до ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» є не можливим, оскільки сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати. У зв?язку з чим, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, стягувачу було повернуто виконавчий лист про, що виконавцем було винесено постанову та складено відповідний акт.

Станом на момент звернення ОСОБА_1 із цією заявою, виконання рішення суду є неможливим, оскільки: у ОСОБА_2 відсутні джерела отримання доходів; рахунки в банках на яких би містилися грошові кошти ОСОБА_2 - відсутні; ОСОБА_2 не має наміру та бажання вчиняти будь-яких дій, направлених на добровільне виконання рішення суду, та відшкодування завданих збитків ОСОБА_1 ; звернення стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_2 , є неможливим, оскільки сума, що підлягає стягненню, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд вжити заходів забезпечення виконання рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 676/4062/21 від 05.08.2022 шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 04); заборонити державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб?єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів, вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема, але не виключно реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які угоди щодо цього майна та інші будь-які права щодо такого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 04).

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що цивільним процесуальним процесуальним кодексом України на суд покладено контроль за виконанням судових рішень, однак не передбачає на стадії виконання судового рішення дій щодо застосування забезпечення виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви, судовий збір стягнути на її користь з ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначає, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції помилково дійшов висновків, що ЦПК України не передбачає на стадії виконання судового рішення застосування заходів забезпечення виконання рішення суду, що набрало законної сили. Такі заходи, як зазначає апелянт, прямо передбачені процесуальним кодексом (ч. 6 ст. 431 ЦПК України). До заходів забезпечення виконання рішення суду вказана правова норма відносить заходи, передбачені ст. 150 ЦПК України, про що є відповідна відсилка.

Необхідність застосування заходів забезпечення виконання рішення суду випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу вже призвело до утруднення та унеможливлення виконання рішення суду, що набрало законної сили рік тому.

Відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення виконання судового рішення шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії, суд першої інстанції зробив неможливим виконання рішення суду, не врахував того факту, що арешт нерухомого майна боржника сприятиме виконанню рішення суду, стимулюватиме боржника врешті виконати рішення суду для того, щоб захід забезпечення виконання рішення було знято.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи до Хмельницького апеляційного суду не надходило.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Паруш Є.П. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, повернувся лист з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2022 року у справі № 676/4062/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 26 643,72 грн., витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3 600 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 452,80 грн. Загальна сума стягнення складає - 34 696,52 грн.

06 вересня 2022 року рішення суду набрало законної сили та 21 вересня 2022 року Кам?янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області було видано виконавчий лист у справі №676/4062/21, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 06.09.2025 року.

17 жовтня 2022 року приватним виконавцем на підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №70097448, про що було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

21 жовтня 2022 року виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів ОСОБА_2 , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_2

Виконавець протягом виконавчого провадження неодноразово звертався із запитами до податкової служби про наявні у відповідача рахунки, у відповідь на які отримував інформацію про те що ОСОБА_2 на обліку в податкових органах не перебуває. Також, виконавець звертався із запитами - щодо джерела отримання доходів ОСОБА_2 , проте у відповідь на ці запити податкова служба повідомляла, що в ДРФО інформація щодо джерел отримання доходів відсутня. Окрім цього, у Міністерства внутрішніх справ України дані про зареєстровані за відповідачем транспортні засоби відсутні.

Постановою приватного виконавця від 01.06.2023 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Так, статтями 124 та 129-1 Конституції України проголошено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Отже, обов`язковість судового рішення є однією зі складових принципу правової визначеності, а також реалізації в дії права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом норми ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Забезпечення виконання рішення судом здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду (ч. 2 ст. 267 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 431 ЦПК України за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 150 цього Кодексу.

Аналіз наведених вище норм ЦПК України дає підстави для висновку, що цивільним процесуальним законом визначено можливість забезпечувати виконання рішення суду, вживати заходів його забезпечення, які передбачені для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

За приписами ч. 2 вказаної статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конституційний Суд України у Рішенні від 31 травня 2011 року №4-рп/2011 у справі №1-18/2011 зазначив, що з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 виклала правовий висновок та зазначила, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищезазначене, висновок суду першої інстанції про те, що нормами ЦПК України не передбачено на стадії виконання судового рішення застосування заходів забезпечення виконання рішення суду, є помилковим.

Проте, здійснюючи оцінку обґрунтованості вимог стягувача ОСОБА_1 щодо необхідності забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_1 та шляхом заборони державним реєстраторам та іншим органам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо права власності, із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між такими заходами забезпечення виконання рішення суду, які просить застосувати ОСОБА_1 , і предметом заявлених вимог (вимог згідно виконавчого листа), зокрема, чи спроможні такі заходи забезпечити фактичне виконання рішення суду; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходу забезпечення виконання рішення суду, слід дійти висновку, що накладення арешту на майно як окремий захід забезпечення виконання рішення суду, так і у сукупності із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо права власності ОСОБА_2 державним реєстраторам та іншим органам, є неспівмірними із загальною вартістю суми відшкодування, покладеного на відповідача рішенням Кам?янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2022 року у справі № 676/4062/21 (загальна сума відшкодування 34 696,52 грн.). Ринкова вартість квартири, яка належить ОСОБА_2 , та на яку просить накласти арешт стягувач, є в рази більшою, ніж сума відшкодування за рішенням суду.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення виконання рішення суду, а саме лише посилання в заяві на можливість утруднення виконання рішення у зв`язку із тим що приватним виконавцем не знайдено майна, за рахунок якого може бути примусово виконане рішення, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Заявником не наведено обставин, які могли б свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Повернення виконавчого листа без виконання не позбавляє стягувача повторно пред`явити його до примусового виконання.

Під час розгляду заяви про забезпечення виконання рішення суду суд першої інстанції порушив норми процесуального права, хоча зробив правильні висновки про відмову у задоволенні заяви.

У зв`язку з цим, мотивувальну частину оскаржуваної ухвали слід змінити, виклавши її в редакції даної постанови.

Оскільки у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено, то в силу статті 141 ЦПК України понесені нею судові витрати у справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 вересня 2023 рокузмінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2024 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк