Номер провадження: 22-ц/813/5084/24
Справа № 522/8159/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач Одеська міська рада

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шидерова Наталя Сергіївна

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2021 року

у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про приведення до попереднього стану нежитлового приміщення підвалу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року Одеська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про приведення до попереднього стану нежитлового приміщення підвалу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської від 25.09.2008 року № 1065 Комунальному підприємству «Міськзелентрест» передано в управління нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 37.4 кв.м, яке розташоване за адресою: Італійський бульвар, 4.

Далі, 30.10.2008 року між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та комунальним підприємством «Міськзелентрест» підписано акт приймання-передачі вищевказаного приміщення.

Над даним приміщенням підвалу розташована кв. АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності приватних осіб.

ОСОБА_3 була первісним власником квартири АДРЕСА_2 (над оспорюваним приміщенням підвалу).

Відповідно до технічного паспорту від 30.03.2012 року квартира АДРЕСА_1 , що знаходиться за вищевказаною адресою, мала загальну площу 15,6 кв.м та складалась з однієї житлової кімнати площею 9,8 кв.м.

Згідно з договором дарування від 28.04.2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О., ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 15,6 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 9,8 кв.м.

Позивач зазначає, що, незважаючи на те, що нежитлове приміщення підвалу знаходилося у власності громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, 11.03.2015 року ОСОБА_2 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 23, з якої вбачається, що відбулась реконструкція квартири АДРЕСА_2 , зі збільшенням площі квартири до 52,6 кв.м за рахунок приєднання до вищевказаного нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 37,4 кв.м. В подальшому, 23.03.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 52,6 кв.м, житловою 9,8 кв.м.

08.04.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір дарування вищезазначеної квартири.

22.04.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 52,6 кв.м.

Наказом управління ДАБК Одеської міської ради від 11.05.2017 року №01-13/171ДАБК реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 23 від 11.03.2015 року - скасовано у зв`язку з внесенням недостовірних даних. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року у цивільній справі № 522/14207/17 визнано незаконним та скасовано вищевказане свідоцтво, визнано договори дарування недійсними та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_1 нежитлове приміщення підвалу, яке приєднано до загальної площі квартири АДРЕСА_2 . (рішення набрало законної сили 01.07.2019 року).

Таким чином, позивач наголошує, що у відповідності до вищевказаного рішення власником спірного нежитлового приміщення підвалу є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2019 року № 184690640. Як власник нежитлового приміщення підвалу Одеська міська рада має право вимагати приведення приміщення до попереднього стану відповідно до технічної документації, яка була наявна до реконструкції та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з наступних підстав.

Позивач зазначає, що нежитлове приміщення підвалу, площею 37,4 кв.м, яке приєднано до квартири АДРЕСА_2 , має бути приведене до попереднього стану відповідно до технічного паспорту від 01.11.2001 року, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН». Згідно з вказаним технічним паспортом від 01.11.2001 року нежитлове приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_3 , має загальну площу - 37.4 кв.м та складається з основної площі 24.5 кв.м, підсобної 12.9 кв.м.

Стосовно усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Одеська міська рада зазначає, що такий спосіб захисту прав відновить порушені права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як власника нежитлового приміщення підвалу, яке незаконно вилучене та вже тривалий час використовується відповідачами без достатніх правових підстав.

Факт незаконного використання нежитлового приміщення підвалу, яке належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, встановлено рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року у цивільній справі №522/14207/17, обставини, встановлені рішенням районного суду, що набрало законної сили у цивільній справі №522/14207/17, є преюдиційними та не повинні повторно доказуватись під час розгляду цієї цивільної справи.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 24.11.2021 року ухвалено позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 про приведення до попереднього стану нежитлового приміщення підвалу та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) власними силами та за власний рахунок, шляхом проведення перебудови, привести до попереднього стану нежитлове приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 37,4 кв.м, у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 01.11.2001 рік.

Усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з нежитлового приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37.4 кв.м, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 26597691) сплачений судовий збір у розмірі 4204,00 гривень (на рахунок юридичного департаменту Одеської міської ради - , р/р UA0034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172).

Рішення суду вмотивовано тим, що факт незаконного використання нежитлового приміщення підвалу, яке належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, встановлено рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року у цивільній справі № 522/14207/17, яке має преюдиційне значення та не потребує доказуванню. Власником спірного нежитлового приміщення підвалу розташованого за адресою: м. Одеса, Італійський бульвар, 4 є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, враховуючи, що нежитлове приміщення підвалу, площею 37,4 кв.м, приєднано до квартири АДРЕСА_2 , позивач має право вимагати приведення приміщення до попереднього стану відповідно до технічної документації, яка була наявна до реконструкції та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шидерова Н.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Одеської міської ради відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на думку відповідача, позовна вимога Одеської міської ради про проведення перебудови, та приведення нерухомого майна до попереднього стану є нічим іншим, як вимогою, що має не приватно-правовий характер, а ґрунтується на владних повноваженнях позивача у сфері містобудування. Наголошується, що позовна вимога, щодо приведення самочинного реконструйованих об`єктів у первинний стан відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки підставою такої вимоги є здійснення позивачем владних повноважень у сфері державного архітектурно- будівельного контролю. Також апелянт зазначає, що позовна заява була подана неналежним позивачем, адже позови щодо приведення самочинно реконструйованих об`єктів у первинний стан повинні подаватися відповідною районною адміністрацією Одеської міської ради.

Апелянт просить звернути увагу суду на те, що задовольняючи позовну вимогу Одеської міської ради, щодо виселення відповідача з нежитлового приміщення підвалу, суд не урахував, що відповідач там ніколи не проживав. Наголошується, що ОСОБА_1 не володіє житловою квартирою АДРЕСА_4 , що полягає в об`єднанні житлової квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 ніколи фактично не мешкав у нежитловому приміщенні підвалу за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 37,4 кв.м; ОСОБА_1 зареєстрований, та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги ОСОБА_1 , Одеська міська рада подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 року у цивільній справі № 522/8159/20 залишити без змін.

У відзиві зазначається, що апеляційна скарга не містить достатнього обґрунтування підстав для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні норми матеріального права, які були неправильно застосовані, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що підлягають відхиленню судом апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Також у відзиві наголошується, що позовну заяву Одеською міською радою подано з підстав порушення відповідачами права комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підтверджується матеріалами справи, а також обставинами, встановленими у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 року у справі 522/14207/17, що є преюдиційним.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представники Одеської міської ради Соболь Я.О. та Бутрик А.О. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначили, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте за результатом правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та без порушення норм процесуального права.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`являлися, про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомляли.

Судова повістка на 28.11.2024 року на 09:40 годину, надіслана апеляційним судом ОСОБА_1 , повернулася до суду із зазначенням причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності заявниці.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_1 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та її не явка не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шидерова М.С. про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення електронного листа, а саме судової повістки на 28.11.2024 року 09:40 годину, до «Електронного кабінету».

Згідно із ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судових документів в паперовій формі за окремою заявою (п. 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року № 1065 Комунальному підприємству «Міськзелентрест» передано в управління нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 37.4 кв.м, яке розташоване за адресою: Італійський бульвар, 4.

30.10.2008 року між представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та комунальним підприємством «Міськзелентрест» підписано акт приймання-передачі вищевказаного приміщення. Над даним приміщенням підвалу розташована кв. АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності приватних осіб.

Встановлено, що ОСОБА_3 була первісним власником квартири АДРЕСА_2 , тобто над оспорюваним приміщенням підвалу.

Відповідно до технічного паспорту від 30.03.2012 року квартира АДРЕСА_1 , що знаходиться за вищевказаною адресою, мала загальну площу 15,6 кв.м та складалась з однієї житлової кімнати площею 9,8 кв.м.

Згідно з договором дарування від 28.04.2012 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О., ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 15,6 кв.м, яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 9,8 кв.м.

11.03.2015 року ОСОБА_4 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 23, з якої вбачається, що відбулась реконструкція квартири АДРЕСА_2 , зі збільшенням площі квартири до 52,6 кв.м за рахунок приєднання до вищевказаного нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 37,4 кв.м.

23.03.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 52,6 кв.м, житловою 9,8 кв.м.

08.04.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір дарування вищезазначеної квартири.

22.04.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 52,6 кв.м.

Наказом управління ДАБК Одеської міської ради від 11.05.2017 року № 01-13/171 ДАБК реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 23 від 11.03.2015 року - скасовано у зв`язку з внесенням недостовірних даних.

Згідно рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року, яке набрало законної сили 01.07.2019 року, у цивільній справі №522/14207/17 визнано незаконним та скасовано вищевказане свідоцтво, визнано договори дарування недійсними та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 , ОСОБА_1 нежитлове приміщення підвалу, яке приєднано до загальної площі квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до вищевказаного рішення суду власником спірного нежитлового приміщення підвалу є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2019 року № 184690640.

Згідно з технічним паспортом від 01.11.2001 року нежитлове приміщення підвалу за адресою: 24.5 кв.м, підсобної 12.9 кв.м, АДРЕСА_3 , має загальну площу - 37.4 кв.м та складається з основної площі 24.5 кв.м, підсобної 12,9 кв.м.

23.02.2018 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси у цивільній справі № 522/14207/17 встановлено, що ОСОБА_2 без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації провела самовільну реконструкцію нежитлового приміщення підвалу Одеської міської ради з приєднанням його до квартири АДРЕСА_2 .

09.04.2020 року департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 08.04.2020 року № 01-19/648 повідомив, що відповідно до акту від 12.03.2020 року при обстеженні нежитлового приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що у вищезазначеному приміщенні проведена реконструкція, встановлено нові вхідні двері, вікна з двору замуровано, двері зачинені, потрапити не вдалося, про що складено відповідний акт.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Преюдиція це встановлене процесуальним законом правило (нетиповий нормативний припис) звільнення від доказування обставин, установлених рішенням суду у цивільній, господарській, адміністративній справі, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційність становить обов`язок судді, який розглядає цивільну справу, визнати таким, що не потребують доказуванню обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиція є похідною категорією від фактичної презумпції істинності судового рішення.

Факт незаконного використання нежитлового приміщення підвалу, яке належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, встановлено рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.02.2018 року у цивільній справі № 522/14207/17, має преюдиційне значення та не потребує доказуванню. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до вимог ст. ст. 321, 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Так, згідно ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленим законом.

Матеріалами справи встановлено, що власником спірного нежитлового приміщення підвалу розташованого за адресою: м. Одеса, Італійський бульвар, 4 є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, зазначене нежитлове приміщення підвалу, площею 37,4 кв.м приєднано до квартири АДРЕСА_2 .

За таких обставин, судова колегія погоджується з судженням районного суду, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки права Одеська міська рада, як власника нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення підвалу, не можуть бути порушені відповідно до вимог чинного законодавства України, так як одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Довід апеляційної скарги, що Одеська міська рада не є належним позивачем та не має право на звернення з відповідним позовом, є таким, що не відповідає дійсності та нормам Закону.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів декількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 10 та частини десятої статті 59 вищевказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів невідповідності Конституції або законам України визначаються незаконними в судовому порядку.

Крім того, саме органи місцевого самоврядування згідно із частиною 5 статті 60 цього Закону здійснюють від імені та в інтересах територіальних громад правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Довід апеляційної скарги, що вимога, щодо приведення самочинно реконструйованих об`єктів у первинний стан відноситься до юрисдикції адміністративних судів, не заслуговують на увагу.

Великою Палатою Верховного Суду неодноразово висловлювалась позиція стосовно того, що спір обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно правних відносин, тобто за правилами цивільного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки зводяться до переоцінки доказів, а тому не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини, їм надано належну оцінку, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шидерова Наталя Сергіївна, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький