Провадження №: 2/336/93/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Тивоненка Р.Д.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представників відповідачки адвокатів Мєркулова В.О., Харькова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя і поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

4 листопада 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя і поділ майна подружжя.

В позовній заяві зазначив, що з 20 вересня 2014 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірваний на підставі рішення суду від 06.12.2021 року, що набрало законної сили. Під час існування шлюбу, а саме: 22 січня 2021 року, подружжя придбало автомобіль «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачкою. Оскільки частки подружжя в праві спільної власності вважаються рівними, позивач просить залишити вказаний автомобіль у власності відповідачки, стягнувши з неї на його користь частину вартості транспортного засобу у відповідності до звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу в сумі 34232 грн. 50 коп.

На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2022 року позов залишено без руху.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

29 грудня 2022 року до суду поданий відзив на позов, в якому відповідачка просить про часткове задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину автомобіля «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

26 грудня 2022 року відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя, в якому просить поділити спірний транспортний засіб з відступом від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на частини автомобіля «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а за позивачем на частину вказаного транспортного засобу.

В зустрічному позові відповідачка зазначила, що сторони є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з відповідачкою та перебувають на її утриманні. На утримання дітей з позивача на користь відповідачки на підставі наказу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2022 року стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менш ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28 січня 2022 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Означене рішення суду позивачем, який не має постійного джерела доходів, не виконується. За весь період, протягом якого діє судовий наказ, тобто протягом одинадцяти місяців 2022 року, позивач шляхом перерахування грошових переказів на банківську картку відповідачки сплатив аліментів на суму, не більшу ніж 9700 грн., яких вочевидь недостатньо для організації гідної та якісної життєдіяльності дітей, їх фізичного і духовного розвитку, що пов`язаний з відвідуванням дітьми секцій, кружків та курсів, спрямованих на розвиток їх творчих здібностей. Додаткові витрати з розвитку творчих здібностей доньки та сина, а також витрати, зумовлені їх лікуванням, несе виключно відповідачка, так як отримуваних від позивача аліментів не вистачає навіть на задоволення основних потреб дітей. Спірний транспортний засіб перебуває в користуванні відповідачки, яка використовує його в інтересах дітей. Так як діти проживають з матір`ю та перебувають на її повному утриманні, а отримуваних аліментів недостатньо для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, просить суд відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на частини автомобіля, а за позивачем на його частину.

Ухвалою суду від 07.02.2023 року клопотання представника відповідачки про поновлення строку на подання зустрічного позову задоволено, строк на подання зустрічного позову поновлений. Зустрічний позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя прийнятий до сумісного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя і поділ майна подружжя. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Засідання в справі 14 березня 2023 року вважати підготовчим.

На підставі ухвали суду від 14.03.2023 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 25.05.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідачки про зупинення провадження в справі до розгляду справи за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відмовлено.

В судовому засіданні 16 листопада 2023 року позивач підтримав вимоги позову. Просить про його задоволення.

Представник позивача просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя.

Представник відповідачки просить про задоволення зустрічного позову та про часткове задоволення первісного позову, тобто ухвалення рішення про відступлення в інтересах дітей від рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, з визначенням часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі відповідно та частин спірного транспортного засобу через наявність заборгованості позивача з виплати присуджених аліментів.

Позивач та його представник проти задоволення зустрічного позову заперечують.

Представник пояснив, що у його довірителя, який належним чином виконує зобов`язання зі сплати аліментів, не лише немає заборгованості, а станом на січень 2023 року існує навіть переплата присуджених рішенням суду сум, розмір якої дорівнює 5000 грн. При цьому позивач уникнув заборгованості по аліментам, хоча відповідачка і звернулась до відділу виконавчої служби за спливом майже року після отримання судового наказу (якщо наказ був виданий 2 лютого 2022 року, то виконавче провадження відкрито лише 23 січня 2023 року). Хоча позивач і був позбавлений можливості отримувати офіційний заробіток, оскільки суб`єкт господарювання, з яким він перебуває у трудових відносинах, зупинив діяльність під час оголошеного в державі воєнного стану, проте протягом 2022 року він добровільно сплатив відповідачці на тлі відсутності виконавчого провадження 24775 грн., тому є хибними її твердження про те, що батько взяв участь в утриманні дітей сумою лише в 9700 грн. Ухвалене на користь відповідачки рішення суду про стягнення додаткових коштів, зумовлених хворобою дитини, відповідачем виконано двічі: і добровільно, і в примусовому порядку. Скаргу відповідачки на дії державного виконавця, в основу якої покладено доводи про невірний розрахунок заборгованості позивача зі сплати аліментів, залишено без задоволення

Що стосується постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про накладення на його довірителя адміністративного стягнення за вчинення домашнього насильства за ознаками ст. 1722 КУпАП, хоча її зміст і не є належним до предмету спору, вона скасована Запорізьким апеляційним судом.

Так як відповідачкою не доведено наявності підстав для відступлення від рівності часток подружжя в праві спільної власності, зустрічний позов, на думку представника, задоволенню не підлягає.

Вислухавши учасників справи, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 20 вересня 2014 року шлюбі, який рішенням суду від 6 грудня 2021 року, що набрало законної сили, розірваний (а. с. 122-123).

Як випливає з інформації з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, за ОСОБА_8 22 січня 2021 року зареєстровано легковий автомобіль «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 20-22).

Главою 8 СК України внормовано право спільної сумісної власності подружжя.

Як випливає із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначеною статтею сімейного законодавства встановлено презумпцію спільності майна подружжя, якщо не доведено, що майно належить дружині, чоловіку на праві особистої приватної власності, що врегульовано статтею 57 СК України, за змістом якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як слідує з роз`яснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, за наведеними роз`ясненнями Постанови Пленуму, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлено статтею 65 СК України, в силу якої при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє зі згоди іншого подружжя.

З огляду на наведені положення закону та правовідносини сторін суд вважає, що, набувши вказаний транспортний засіб, відповідачка діяла зі згоди позивача та в інтересах подружжя, а на набуту нею річ, право власності на яку зареєстровано за нею, розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, як зазначено в статі 68 СК України.

Зі змістом цієї норми узгоджуються роз`яснення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, згідно з яким само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Право подружжя на поділ майна що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, врегульоване статтею 69 СК України

Відповідно до частини 1 ст. 70 СК при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Можливість відступу від принципу рівності часток подружжя при розв`язанні спору про поділ майна внормовано частинами 2 та 3 статті 70 СК України, у відповідності до якої при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2 ст. 70 СК); за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3 ст. 70 СК України).

Підставою для відступу від рівності часток подружжя, за твердженнями відповідачки у відзиві на первісний позов та зустрічному позові, є наявність заборгованості зі сплати присуджених відповідачу на підставі судового наказу від 01.02.2022 року аліментів.

Суд не приймає до уваги ці твердження, оскільки передумовою для висування вимоги про збільшення розміру частки в праві спільної власності подружжя є не наявність заборгованості по аліментам, а недостатність розміру отримуваних аліментів, тобто аліментів, які отримуються, але їх розмір не може забезпечити належний фізичний та духовний розвиток дітей.

Проте навіть, якби наявність заборгованості мала значення для висування вимоги про збільшення розміру частки подружжя, судом встановлено і визнається сторонами, що на час розгляду цієї справи у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, які станом на вересень 2023 року сплачені в сумі навіть більшою, ніж та, що належала до сплати.

Оскарження відповідачкою дій державного виконавця, предметом якого є невірний, на її думку, розрахунок заборгованості, увінчалось постановленням ухвали про відмову в задоволенні скарги, яка набрала законної сили. Означена ухвала суду містить умовиводи про те, що оскаржуваний розрахунок заборгованості проведений відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог ст. 195 Сімейного кодексу України.

Поданий відповідачкою в порядку ст. 185 СК України позов про залучення позивача до участі в додаткових витратах, зумовлених хворобою дитини, вирішений рішенням суду від 21.03.2023 року, яке набрало законної сили, на користь позовних вимог та з позивача на користь відповідачки стягнуто частину вартості проведеного відносно дитини хірургічного втручання. Судом також встановлено, що 5000 грн., які становлять частину витрат за проведення операції, позивачем було добровільно сплачено відповідачці напередодні її здійснення.

З заявою про зміну розміру аліментів в бік їх збільшення у відповідності до ст. 192 СК України, як встановлено судом, відповідачка до суду не зверталась, а також не подавала позовів про покладення на позивача додаткових витрат, зумовлених розвитком творчих здібностей дітей.

Таким чином, при поділі майна подружжя суд не вбачає передумов для відступу від рівності часток, які встановлені статтею 70 СК України.

Аналогічний за змістом висновок про те, що за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів, незвернення з позовом про збільшення їх розміру, відсутності доказів того, що стягнутий судовим рішенням розмір аліментів був недостатнім для забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини, відсутні і підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя, міститься в Постанові Верховного Суду в справі № 128/1761/15-ц від 15.11.2018 року, і його в силу ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні подібних правовідносин.

Показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які є батьками відповідачки, про те, що вони надавали доньці грошові кошти в сумі близько 55 000 грн. для набуття подружжям спірного автомобіля, які спростовує позивач, наполягаючи на тому, що спірний автомобіль був придбаний за кошти подружжя, суд при розв`язанні позовів до уваги не приймає, виходячи з такого.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені статтею 16 ЦК України.

Цивільний процесуальний кодекс України у відповідності до ст. 1 ЦПК України призваний визначати юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлювати порядок здійснення цивільного судочинства.

З наведеного положення процесуального закону випливає, що лише у відповідності до встановлених законом процедур має відбуватися реалізація завдань цивільного судочинства, якими в силу ч. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави можливий за умови дотримання встановлених законом порядків.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів внормовано статтею 4 ЦПК України.

Таке звернення має відбуватися виключно в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством (ЦПК України).

Право на пред`явлення позову встановлено статтею 184 ЦПК України.

Право відповідача пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву передбачено статтею 193 ЦПК України.

За умови прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відповідач набуває процесуальних прав та обов`язків позивача за зустрічним позовом.

Процесуальні права та обов`язки сторін містяться в статті 49 ЦПК України, і до них в силу частини третьої вказаної статті відноситься право позивача до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підстави позову, що здійснюється шляхом подання письмової заяви.

Наведене означає, що позивач лише до закінчення підготовчого провадження вправі змінити підставу або предмет позову, звернувшись до суду з відповідною заявою, викладеною у письмовому вигляді, і цей с трок поновленню не підлягає.

Показання згаданих судом свідків призвані довести суду факт належності позивачці автомобіля «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , як предмета її особистої приватної власності, що набутий хоча й в шлюбі, але за кошти, які належать їй особисто.

Доведення вказаних обставин має відбуватися з застосуванням іншого способу та знаряддя захисту права, коли доведенню підлягають не встановлені частинами 2 і 3 статті 70 СК України підстави для відступу від рівності часток подружжя при поділі їх майна, на наявність яких посилається позивач у зустрічному позові, а такого способу, коли доведенню підлягає факт набуття відповідачкою автомобіля за належні їй особисто кошти.

Вимоги про визнання того, що більша частина вартості автомобіля (якщо вдатися до розрахунків, то його частина, оскільки визнаючи за позивачем право на 1/4 частину транспортного засобу, позивачка, очевидно, розповсюджує на частину вартості автомобіля режим спільної власності подружжя і присуджує собі як подружжю також його частину, що у сумі з частиною становитиме частини, про визнання права на які просить вона) сплачена нею за рахунок особистих грошових коштів, свідчать про зміну предмету позову.

Таку дію, як зміна предмету позову, позивач вправі вчинити, як зазначено, до закінчення підготовчого засідання.

Між тим вказане знаряддя захисту позивачка за зустрічним позовом починає застосовувати під час судового розгляду, після того як судом були заслухані вступні слова сторін, під час звернення з яким сторони та представники предмету позову не змінювали, а представник позивачки підтримував викладені в зустрічній позовній заяві доводи (протокол судового засідання від 16.11.2023 року на а. с. 1-3 т. 2).

В порушення вимог ст. 49 ЦПК України відповідачкою не подано і письмової заяви про зміну предмету позову, тобто по суті вже після звернення до суду за захистом порушеного права та спливу стадії, коли можлива зміна предмета позову, в порушення вимог процесуального закону позивачка переслідує мету в такий спосіб забезпечувати докази в справі про відступ від рівності часток подружжя.

За вказаних обставин способи доведення вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на частини спірного автомобіля носять характер самоцілі і суперечать не лише змісту наведеної статті 49 ЦПК України, а посягають на таку засаду цивільного судочинства, як диспозитивність, згідно з якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цивільного процесуального закону, в межах заявлених вимог.

Що ж стосується звернення ОСОБА_2 за захистом права, подане за правилами ЦПК України, тобто зустрічний позов, він містить вимогу про відступлення від принципу рівності часток подружжя при поділі їх майна; таке право захищене сімейним законодавством, але не містить в якості передумови для здійснення такого відступлення врахування розміру внеску особистих грошових коштів будь-кого з подружжя в набуття майна під час існування шлюбу.

Як вже зазначено, при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Зміст цього положення закону узгоджується із змістом ст. 372 ЦК України, яка внормовує поділ майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З урахуванням наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними та кожному з них належить право на частину автотранспортного засобу.

Судом не встановлено фактичних даних, що за змістом ч. 2 ст. 70 СК України є підставою для відступу від рівності часток подружжя при поділі їхнього сумісного майна, суду не надано.

Як витікає з роз`яснення п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

До висновків, що викладені нижче, прийшов Верховний Суд в Постанові в справі № 209/3085/20 від 08.02.2022 року.

Якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи вимогу про припинення права власності на частку у праві спільної власності, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, як правило, не згоден її виплачувати, що і є суттю спору. Тому відповідач не має наміру вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником.

Частина п`ята статті 71 СК України не встановлює вимогу про обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Подібні за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі N 210/4854/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі N 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі N 760/789/19.

Означені правові висновки враховує суд при вирішенні аналогічних правовідносин та доходить висновку про можливість застосування обраного позивачем способу захисту цивільного права та поділу майна подружжя шляхом отримання ним грошової компенсації вартості частини автомобіля у відповідності до висновків звіту про оцінку автомобіля в сумі 34 232 грн. 50 коп., про присудження їй якої клопочеться сам позивач, тому такий спосіб поділу не буде суперечити вимогам частин 4 та 5 ст. 71 СК України.

Стягненню з відповідачки на користь позивача за правилами цивільного процесуального законодавства підлягають понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 69-71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , задовольнити.

Визнати автомобіль марки «Chery» моделі «Amulet» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN код НОМЕР_5 НОМЕР_6 , предметом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль марки «Chery» моделі «Amulet» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN код НОМЕР_5 НОМЕР_6 , за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість його частки в праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль «Chery» моделі «Amulet» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN код НОМЕР_5 НОМЕР_6 , в сумі 34 232 грн. 50 коп.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судового збору, 800 грн. вартості звіту про оцінку автомобіля.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складене 27 березня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива