ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2596/18 Номер провадження 22-ц/814/490/24Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 10 липня 2023 року, що постановлена за результатом розгляду скарги стягувача ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

у справі за позовом ОСОБА_1 до спадкоємця ОСОБА_2 , третя особа - Крюківський відділ державної виконавчої служби міста Кременчука, про визнання кредитором спадкодавця та стягнення заборгованості із спадкового майна

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якої прохав суд ухвалити рішення, яким зобов`язати начальника Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати постанову від 22.12.2018 про накладення арештів на земельну ділянку та будинок АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № 57966973.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 10 липня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його скарги.

Вказував на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неврахування правових висновків Верховного Суду та обов`язковість судових рішень. Зазначив, що місцевий суд належним чином не врахував ту обставину, що він є власником спірного майна, що він не є боржником у виконавчому провадженні, а накладений арешт позбавляє його можливості зареєструвати своє право власності.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, однак у поданому до суду клопотанні Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розгляд справи за їх відсутності зазначено про те, що 12.12.2023 накладені арешти було скасовано, а виконавче провадження закінчено.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що 14.06.2018 ухвалою Крюківського районного суд міста Кременчука Полтавської області частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви, а саме: накладено арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та прилеглу до нього земельну ділянку 0,0695 га.

Дана ухвала суду була направлена до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області для виконання та 18.06.2018 було накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку.

10.01.2023 ухвалою Крюківського районного суд міста Кременчука клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову задоволено, а саме: знято арешт з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та з прилеглої до нього земельної ділянки 0,0695 га (кадастровий номер: :12:004:0575).

13.02.2023 ухвала про скасування заходів забезпечення позову була виконана шляхом зняття арешту виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

06.06.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 06 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 56506495 було накладено арешт на майно боржника.

30.11.2022 постановою Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 537/5256/19, звільнено з-під арешту нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 06 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 56506495.

Питання зняття арешту, накладеного постановою № 57966973 від 22.12.2018 Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області, судом не вирішувалось, тобто розглядалось лише питання про арешт приватного виконавця.

22.12.2018 державним виконавцем Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні № 57966973 з метою забезпечення виконання рішення суду. На момент винесення даної постанови, нерухоме майно, а саме земельна ділянка площею 0,0695 га, кадастровий номер :12:004:0575 та житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 118,3 кв.м, житловою площею 61,2 кв.м, по АДРЕСА_1 , належали боржнику ОСОБА_2

18.09.2019 виконавче провадження № 57966973 завершене на підставі ухвали Крюківського районного суд міста Кременчука від 09.07.2019, якою визнано мирову угоду на стадії примусового виконання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як вбачається зі змісту судового рішення, яким було затверджено мирову угоду на стадії примусового виконання, питання щодо скасування арешту, накладеного на майно, яке належало боржнику не вирішувалося.

14.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до начальника Крюківського ВДВС міста Кременчука зі скаргою на дії державного виконавця Крюківського ДВС А. Загребельного, за змістом якої прохав притягнути останнього до відповідальності та скасувати постанову від 22.12.2018 про накладення арешту на земельну ділянку та будинок по АДРЕСА_1 .

28.04.2023 скаржнику було відмовлено в задоволенні скарги, оскільки як на час звернення зі скаргою, так і на момент закінчення виконавчого провадження № 57966973, були відсутні визначені Законом України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту майна боржника, накладеного постановою державного виконавця 22.12.2018; одночасно скаржнику роз`яснено право останнього, визначене частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», на звернення до суду з позовом про зняття арешту з цього майна.

Відмовляючи в задоволенні скарги та вирішуючи питання щодо законності дій як державного виконавця при накладенні арешту 22.12.2018, так і начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований останній, місцевий суд виходив з наступного.

18.09.2019 виконавче провадження № 57966973 завершене на підставі ухвали Крюківського районного суд міста Кременчука від 09.07.2019, якою визнано мирову угоду на стадії примусового виконання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Як вбачається зі змісту судового рішення, яким було затверджено мирову угоду на стадії примусового виконання, питання щодо скасування арешту, накладеного на майно, яке належало боржнику судом не вирішувалося. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, оскільки боржником у виконавчому провадженні не було сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, відповідні постанови про стягнення зазначених вище витрат, були виведені в окреме виконавче провадження на підставі частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. Судом установлено, що на даний час виконавчий збір боржником не сплачений, а майно на праві приватної власності залишається зареєстрованим за боржником.

Оскільки, як вбачається за змістом наведених вище норм Закону, перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна визначений статтями 40 та 59 Закону України «Про виконавче провадження» є вичерпаним і додатковому тлумаченню не підлягає, місцевий суд із врахуванням того факту, що при закінченні виконавчого провадження № 57966973 боржником не було сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, дійшов висновку, що вимога скаржника щодо скасування постанови про накладення арешту від 22.12.2018 є такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Щодо покладення зобов`язання скасування арешту на начальника Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції місцевий суд зазначив, що таке право у зазначеної вище посадової особи виникає виключно в разі якщо рішення підпорядкованого їй державного виконавця суперечать вимогам закону (частина 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом і цей факт не заперечується стороною скаржника, на час винесення постанови, що є предметом даного судового розгляду, існували законні підстави для накладення арешту на майно боржника, тоді як на час закриття виконавчого провадження підстави для скасування накладеного арешту 22.12.2018 були відсутні з підстав невиконання боржником покладеного на нього зобов`язання щодо сплати необхідних витрат, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що у начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби були відсутні визначені Законом підстави для скасування прийнятого державним виконавцем рішення, оскільки останнє є законним, обґрунтованим та чинним.

Посилання скаржника на ухвалу Крюківського районного суд міста Кременчука від 10.01.2023 та постанову Верховного Суду від 30.11.2022, як на підставу для задоволення вимог останнього щодо скасування постанови державного виконавця від 22.12.2018, місцевий суд визнав помилковим тлумаченням скаржником вимог чинного законодавства, оскільки зазначені вище арешти майна накладені судом в порядку забезпечення позову та приватним виконавцем в порядку виконання судового рішення, не пов`язані між собою та для їх накладення були різні підстави, отже і для зняття арешту повинні бути вжиті різні заходи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Положеннями пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини четвертої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні приписи містяться у статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, в провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука перебувала на розгляді цивільна справа № 537/2596/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в межах вартості спадкового майна.

В межах розгляду вказаної справи в порядку забезпечення позову ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.06.2018 № 537/2569/18 було забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та на прилеглу до нього земельну ділянку 0,0695 га (кадастровий номер: :12:004:0575).

Рішенням Крюківського районного суд м. Кременчука від 02.07.2018 у справі № 537/2596/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 390 000 грн (триста дев`яносто тисяч гривень) із спадкового майна, яке складається із: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та прилеглої до нього земельної ділянки 0,0695 га (кадастровий номер: :12:004:0575) та 3 900 грн судового збору.

На виконання даного судового рішення було відкрито виконавче провадження № 57966973.

Під час виконання судового рішення постановою державного виконавця від 22.12.2018 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з врахуванням виконавчого збору.

В межах даного виконавчого провадження ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 09.07.2019 подання державного виконавця Крюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Полтавської області про визнання мирової угоди на стадії примусового виконання задоволено.

Умовами мирової угоди визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та на прилеглу до нього земельну ділянку 0,0695 га (кадастровий номер :12:004:0575).

Постановою державного виконавця від 18.09.2019 виконавче провадження було завершено та питання щодо стягнення виконавчого збору виділено в окреме виконавче провадження № 60121019.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.01.2023 накладений ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 14.06.2018 у справі № 537/2569/18 арешт в порядку забезпечення позову було скасовано.

Постановою заступника начальника Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці від 12.12.2023 виконавче провадження № 60121019 закінчено. Накладений арешт постановою державного виконавця від 22.12.2018 на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 було знято.

13.12.2023 ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на вказане майно.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов вірних висновків про те, що 22.12.2018, накладаючи арешт на вказане майно, державний виконавець діяв в межах та на підставі закону.

Разом з тим, ухвалюючи постанову про завершення виконавчого провадження № 57966973 державному виконавцю 18.09.2019 достовірно було відомо про те, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та на прилеглу до нього земельну ділянку 0,0695 га (кадастровий номер: :12:004:0575) на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди саме в процесі виконавчого провадження перейшло стягувачу ОСОБА_1 .

Тобто, у державного виконавця були наявні усі підстави для скасування накладеного арешту на ці об`єкти.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованим, а висновки місцевого суду про відсутність підстав, визначених статтями 40 та 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з даного майна, помилковими.

Разом з тим інші висновки місцевого суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна боржника начальником Крюківського відділу державної виконавчої служби було розглянуто та 28.04.2023 надано письмову відповідь за № 32717. (а.с. 125-128)

Із скарги ОСОБА_1 , що розглядається, вбачається, що він прохав зобов`язати начальника Крюківського ВДВС у м. Кременчуці скасувати постанову від 22.12.2018 в частині накладення арешту.

Як зазначено вище постанова про накладення арешту від 22.12.2018 була винесена державним виконавцем законною, тому і підстави для її скасування начальником ВДВС були відсутні.

ОСОБА_1 у своїй скарзі не прохав зняти арешт з арештованого майна, як це передбачено Закони України «Про виконавче провадження», а прохав зобов`язати скасувати постанову про накладення арешту від 22.12.2018, тобто обрав неналежний спосіб правового захисту.

Крім того, на час розгляду справи апеляційним судом, накладений вказаною постановою арешт знятий постановою державного виконавця від 12.12.2023.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 10 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Г.Л. Карпушин

В.П. Пікуль