Номер провадження: 22-ц/813/5410/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпекс Транс», треті особи: Обслуговуючий кооператив «Набережний квартал -Жаботинського», державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерова Римма Вячеславівна про визнання майнових прав та скасування рішення,

встановив:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив:

- визнати за ним майнові права на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в об`єкті незавершеного будівництва 2-секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, вбудовано-прибудованим приміщеннями громадського призначення та даховою котельнею (перша та друга черги будівництва) ОНМ №101;

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 46557526 від 19.04.2019 року прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Риммою Вячеславівною.

Позов обґрунтовано тим, що 17.10.2014 між ТОВ «Олімпекс Транс» та ОК «Набережний квартал-Жаботинського» укладений договір співпраці №14/10-17, предметом якого є спільна діяльність сторін, направлена на будівництво 2-х секційного 22-х поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями і підземним паркінгом, що будуть побудовані на земельній ділянці загальною площею 4775 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі вказаного договору про співпрацю, ОК «Набережний квартал - Жаботинського», з метою фінансування будівництва житлового будинку, було укладено ряд Договорів із пайовиками, зокрема з позивачем.

14.10.2015 між ОК «Набережний квартал-Жаботинського» та позивачем ОСОБА_1 , укладено договір про сплату внесків у ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» №15.02.1.263 (далі - Договір 1), відповідно до якого, ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання зі сплати вартості об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з наступними характеристиками: квартира у 2 секції, загальною площею 59,48 кв.м, номер 238, шляхом оплати паю на рахунок ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» у розмірі 713 760 грн, які були сплачені позивачем в повному обсязі.

20 червня 2017 року між ОК «Набережний Квартал - Жаботинського» в особі представника Комар Г.М., який діяв на підставі Довіреності від 14.06.2017 року та громадянином ОСОБА_1 укладена додаткова угода до Договору №15.02.1.263 про сплату пайових внесків у ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» від 14.10.2015 року, згідно якої вирішено внести зміни до пункту 1.5 вказаного вище Договору, яким передаються громадянину ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.08.2017 року у справі №916/3315/16 розірвано укладений між ТОВ «Олімпекс Транс» та ОК «Набережний квартал-Жаботинського» договір співпраці №14/10-17 від 17.10.2014 року, і на теперішній час, ТОВ «Олімпекс Транс» не визнає майнові права позивача.

Крім того, 08.04.2019 року ТОВ «Олімпекс Транс» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46557526 від 19.04.2019, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Агенція державної реєстрації" Кушнеровою Р.В. зареєструвало майнові права на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на обставини якими обґрунтовується позов, вважає висновок суду про відмову в задоволенні його позовних вимог помилковим та незаконним, тому просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Скаржник також зазначає, що Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ханнер-Схід» є пов`язаною із відповідачем ТОВ «Олімпекс Транс» юридичною особою, відчуження якому спірних майнових прав, право власності на які ніколи не належало відповідачу, відбулось із метою привласнення відповідного майна.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, із заявами (клопотаннями) про відкладення розгляду справи не зверталися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

02 грудня 2024 року від відповідача ТОВ «Олімпекс Транс» надійшло клопотання у якому просить поновити строк для подання доказів які долучити до матеріалів цієї справи, а саме, судових рішень від 29.02.2024 року, 18.06.2024 року, від 26.09.2024 року.

Колегією суддів відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним нормам оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав №14/04 від 14.04.2023 укладеного між ТОВ «Олімпекс Транс» та ПУАТ «ЗНВКІФ «Ханнер-Схід» та акту приймання-передачі майнових прав №21 від 20.04.2023 ПУАТ «ЗНВКІФ «Ханнер-Схід» отримано від ТОВ «Олімпекс Транс» спірні майнові права на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 58,6 кв.м., яка знаходиться на 23 поверсі 1 секції 2-х секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і даховою котельнею (перша та друга черги будівництва), що буде розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці з кадастровим номером :12:016:0017, отже позов у цій справі ОСОБА_1 пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Звертаючись до суду із позовом про визнання майнових прав та скасування рішення ОСОБА_1 визначив відповідачем ТОВ «Олімпекс Транс».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18), Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 757/31237/18.

Предметом позову в цій справі є визнання за позивачем майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 58,6 кв.м., яка знаходиться на 23 поверсі 1 секції 2-х секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і даховою котельнею (перша та друга черги будівництва) та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 46557526 від 19.04.2019 року.

Проте, 14.04.2023 року на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав №14/04 та акту приймання-передачі майнових прав №21 вказані майнові права ТОВ «Олімпекс Транс» було відчужено ПУАТ «ЗНВКІФ «Ханнер-Схід», про що відповідач ТОВ «Олімпекс Транс» зазначив у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 .

При цьому, клопотань про заміну відповідача у справі або про залучення до участі у справі співвідповідачів від позивача ОСОБА_1 до суду не надійшло.

Доводи скаржника ОСОБА_1 стосовно того, що наявність у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 58,6 кв.м., яка знаходиться на 23 поверсі 1 секції 2-х секційного багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом, з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і даховою котельнею (перша та друга черги будівництва) за ТОВ «Олімпекс Транс» свідчить про те, що саме ця особа є належним відповідачем у справі, колегія суддів відхиляє, погоджуючись із посиланнями суду першої інстанції про те, що майнові права не є об`єктами нерухомості на нього не розповсюджуються вимоги ч.4 ст.334 ЦК України відповідно до якої права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, а відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , з вказаних вище підстав, оскільки цю справу неможливо вирішити через неналежний склад відповідачів.

При цьому апеляційний суд не надає правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 та обставинам, якими скаржник обґрунтовує заявлені позовні вимоги, оскільки це може мати місце під час розгляду справи із усіма належними відповідачами.

Також, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги за своєю суттю та змістом є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова