Справа № 643/4161/23
Провадження № 2/643/132/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Репетун К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Репетун Катерини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Репетун К.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), просить визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась :

- після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 3 місяці;

- в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю 3 місяці.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Позивач є спадкоємицею першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , а також спадкоємицею у порядку спадкової трансмісії після смерті матері чоловіка ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що 22.12.2021 складений відповідний актовий запис № 26807. Указані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть від 22.12.2021 серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Унаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, зокрема право власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 64,3 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.01.2010, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 22.12.09 № 252/10.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 18.05.2018, який був посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О. Відповідно до зазначеного заповіту все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_3 заповіла сину ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 , про що 29.10.2022 складений відповідний актовий запис № 2017. Указані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть від 21.04.2023 серії НОМЕР_2 , виданим Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

06.03.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 209 «Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 164», якою до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» було внесено п. 3 наступного змісту: «Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється». В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України № 719 від 24.06.2022 цей пункт було змінено та викладеного його в наступній редакції: «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці». Ураховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України вказаних постанов, позивач розраховувала, що встигне звернутись до нотаріуса особисто вже після приїзду в Україну.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 не встиг за життя звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті матері, так як на те були поважні причини: по-перше, в багатоквартирний будинок, в якому находиться квартира, в де проживав ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , було влучання снаряду, унаслідок чого були втрачені особисті речі та документи (вказане підтверджується повідомленням про пошкоджене або втрачене нерухоме майно, реєстраційний номер: 22-03--01, дата реєстрації 31.03.2022); по-друге, ОСОБА_2 довгий час перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» Харківської міської ради, де лікував цироз печінки.

ОСОБА_2 помер протягом фактично збільшеного постановою Кабінету Міністрів України строку для прийняття спадщини у розмірі 10 місяців.

18.04.2023 приватним нотаріусом Феденко М.В. було зареєстровано спадкову справу, номер у спадковому реєстрі: 70537083, номер у нотаріуса: 33/2023, спадкодавець: ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 18.04.2023 № 72171867. Позивач звернулася до вказаного нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 , проте отримала відмову у зв?язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Також позивач отримала відмову щодо прийняття заяви про прийняття спадщини у порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 у зв?язку із пропуском строків.

Позивачем був пропущений строк для прийняття спадщини через те, що вона після введення воєнного стану в Україні навесні виїхала за кордон і увесь час до приїзду в Україну з метою прощання з чоловіком знаходилася там. Згідно рішення Імміграційної служби Фінляндії від 28.04.2022 позивачу було видано посвідку на перебування на підставі Директиви про тимчасовий захист. Крім того, позивач, перебуваючи за кордоном, здійснювала дії з приводу розшуку свого чоловіка ОСОБА_2 . Так, представник позивача зверталась до органів РАЦС та правоохоронних органів з приводу встановлення долі ОСОБА_2 . У результаті вказаних дій позивач дізналась про смерть ОСОБА_2 . Крім того, однією з причин пропуску строку для прийняття спадщини є правова невизначеність з приводу строків прийняття спадщини під час дії воєнного стану, пов`язана із прийняттям вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України.

Таким чином, строк для прийняття спадщини позивачем був пропущений через перебування за кордоном під час дії воєнного стану, здійсненням необхідних дій задля розшуку чоловіка ОСОБА_2 , а також юридичною невизначеністю, що виникла внаслідок неузгодженості нормативно-правових актів, прийнятих після введення воєнного стану в Україні.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2023 витребувано з П`ятої Харківської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 (за наявності), а також витяги з реєстру заповітів/спадкових договорів та реєстру заведених спадкових справ/виданих свідоцтв про право на спадщину відносно вказаної особи, а також у приватного нотаріуса Феденка М.В. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , та також витяги з реєстру заповітів/спадкових договорів та реєстру заведених спадкових справ/виданих свідоцтв про право на спадщину відносно вказаної особи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.11.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Стислий виклад позиції сторін в ході судового провадження

Представник позивача у судовому засіданні 06.11.2024 позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засіданні повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав письмові пояснення, згідно з якими просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, що позивач намагалася скористатися наданим їй правом звернутися у встановлений законом строк до нотаріуса з метою прийняття спадщини. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає її виїзд та подальше перебування за кордоном у зв`язку із воєнними діями в Україні, однак само по собі проживання за межами України не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Права та інтереси громадян України за кордоном захищають консульські установи України. Консул вчиняє нотаріальні дії, передбачені законодавством України. Крім того, позивачем не надано всіх доказів на підтвердження права власності на нерухоме майно спадкодавців.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , позивач є дружиною ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованих приватним нотаріусом Феденко М.В. та П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилась.

Судом витребувана копія спадкової справи № 33/2023, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Феденко М.В. після смерті ОСОБА_2 . Згідно з матеріалами вказаної справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 18.04.2023 звернулась позивач. На підставі вказаної заяви нотаріусом заведена відповідна спадкова справа. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Коваленко Л.О. 18.05.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 7-489, ОСОБА_3 усе своє майно заповіла сину ОСОБА_2 .

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.10.2010, ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 .

Згідно із заявою про розшук особи, що зникла безвісті, та описом вкладення у цінний лист від 03.03.2023, адвокат Лаєвська М.Л., яка діє в інтересах позивача, звернулась до Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з приводу проведення розшуку чоловіка позивача ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви зазначила, що позивач разом з дитиною на початку війни виїхала до Фінляндії, де перебуває на теперішній час. Позивачу зі слів сусідів відомо, що ОСОБА_2 у серпні 2022 забрала швидка допомога. Після цього зв`язок із ОСОБА_2 зник.

Згідно з адвокатським запитом від 17.05.2023, адвокат К. Репетун, яка діє в інтересах позивача, звернулась до КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» Харківської міської ради з приводу лікування у вказаному закладі ОСОБА_2 .

Як вбачається з листа КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» Харківської міської ради від 16.06.2023 та додатку до нього, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі охорони здоров`я з 06.08.2022 по 13.08.2022 з численними діагнозами, в тому числі: цироз печінки, виразкова хвороба ДПК, гостра шлункова кровотеча, гостра ниркова та дихальна недостатність, набряк легень, асцит, гідроторакс. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , перебуваючи у вказаній лікарні, помер.

Позивачем наданий документ, складений Імміграційною службою Фінляндії, про видачу їй посвідки на перебування строком з 28.4.2022 по 4.3.2023.

Згідно з скріншотами програмного комплексу «Дія», позивач подавала повідомлення про пошкодження 06.03.2022 квартири АДРЕСА_4 . Відповідно до повідомлення, в квартирі мала місце пожежа, ушкоджені несучі стіни або покрівля, знищено частину багатоквартирного будинку, згоріло все обладнання квартири.

Свідок ОСОБА_5 , допитаний у судовому засіданні, показав, що позивач є його дочкою. Приблизно через 2 тижні після введення в Україні воєнного стану позивач виїхала за кордон та не знала про смерть свого чоловіка. Позивач залучала адвоката для того, щоб дізнатись про долю чоловіка. Чоловік позивача хворів на цироз печінки, неодноразово лікувався у закладах охорони здоров`я. У квартиру позивача та її чоловіка потрапив снаряд, у зв`язку з чим квартира була пошкоджена та не придатна для проживання. В Україну позивач повернулась приблизно у квітні 2023.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Положеннями ст. 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Верховний Суд у постановах від 17.01.2024 у справі № 357/10080/22, від 20.03.2024 у справі № 545/1231/23 зазначив, що під час вирішення питання про надання додатково строку для прийняття спадщини суди в тому числі повинні зважувати на таку обставину, як перебування населеного пункту, в якому проживав спадкоємець, в зоні активних бойових дій, а також на сам факт повномасштабної військової агресії росії проти України, черговий етап якої розпочався 24.02.2022, та вимушене тимчасове переміщення спадкоємця у зв`язку із вказаними обставинами.

У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 155/1584/18 зазначено, що спадкова трансмісія - цеперехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України. Спадщина може бути прийнята в порядку спадкової трансмісії після спливу строку для прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців або в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (частини друга, третя статті 1272 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Право на прийняття спадщини за своєю сутністю є майновим (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21).

Як зазначено в остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 07.10.2021 у справі «Сєрков проти України», ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Љpaиek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95, п. 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (див. рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], заява № 33202/96, п. 109, ECHR 2000-I). Відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого … питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону».

Суд зауважує, що принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Він гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають. Принцип правової визначеності має широке застосування у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначено, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". У разі коли законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 24.04.2008 у справі "C. G. та інші проти Болгарії" (C. G. and Others v. Bulgaria)). (п. 132-134 Постанови Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 922/3059/16).

У пунктах 70-71 рішення у справі «Рисовський проти України» (29979/04) ЄСПЛ, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (постанова Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 522/8965/13-ц).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався по даний час.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з п. 1 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 28.02.2022 (Постанова КМУ № 164), встановлені особливості вчинення нотаріальних дій в умовах воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 209 «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 06.03.2022, внесені зміни до Постанови КМУ № 164, зокрема її доповнено пунктом 3 такого змісту: « 3. Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється». У тексті Постанови КМУ № 164 було зазначено, що вказаний вище пункт 3 діє до дня припинення чи скасування воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 28.04.2022, пункт 3 Постанови КМУ № 164 викладений в такій редакції: «Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 29.06.2022, внесені зміни до пункту 3 Постанови КМУ № 164, внаслідок яких зазначений пункт викладений в такій редакції: «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 23.05.2023, пункт 3 виключений з Постанови КМУ № 164.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)) (постанова Великої Палати Верховного Суду 10.04.2024 у справі № 496/1059/18).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).

Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети (постанова Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 545/1231/23).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Щодо доводів позивача про юридичну невизначеність у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанов про зупинення строку для прийняття спадщини

З досліджених доказів вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 тривав у період з 13.08.2022 по 13.02.2023.

ОСОБА_2 був спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 тривав у період з 04.12.2021 по 04.06.2022.

Постанова КМУ № 164 в період часу з 06.03.2022 до 28.04.2022 містила пункт 3, згідно якого на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

В подальшому, в період часу з 28.04.2022 до 29.06.2022, пункт 3 Постанови КМУ № 164 діяв в новій редакції, згідно якої на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У період часу з 29.06.2022 по 23.05.2023 пункт 3 Постанови КМУ № 164 діяв в редакції, згідно з якою перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Таким чином, у період строків для прийняття спадщини, вказана вище Постанова КМУ № 164 містила три різні редакції пункту 3, кожна з яких передбачала зупинення строку для прийняття спадщини. При цьому у період часу з 06.03.2022 до 29.06.2022 діяла редакція вказаного пункту, яка передбачала зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на весь період воєнного стану.

Станом на даний час сформована судова практика, згідно якої законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 676/47/21).

Разом з тим станом на час відкриття спадщини та у період строку для її прийняття, відповідна практика Верховного Суду сформована не була.

Ураховуючи завдання цивільного судочинства та вказані вище висновки щодо застосування норм права, ключовим для вирішення даної справи, на переконання суду, є отримання відповіді на питання, чи характеризувалась поведінка позивача та інших спадкоємців дотриманням стандартів добросовісності та розумності.

Насамперед суд звертає увагу, що доказів того, що позивач та ОСОБА_2 є особами, які мають юридичну освіту та є фахівцями в галузі права, матеріали справи не містять.

До суду з даним позовом позивач звернулась 23.05.2023.

Закон України «Про правотворчу діяльність», яким встановлено юридичну силу та ієрархію нормативно-правових актів, зокрема передбачено, що закони мають вищу юридичну силу, ніж постанови Кабінету Міністрів України (п. 3, 5 ч. 2 ст. 19 вказаного закону), прийнятий 24.08.2023 та набрав чинності 20.09.2023, тобто після виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду.

Ураховуючи наведене, станом на час виникнення спірних правовідносин питання визначення ієрархії нормативно-правових актів та встановлення їх юридичної сили не було врегульовано законом, а відтак потребувало наявності спеціальних знань у сфері права та навичок тлумачення нормативно-правових актів.

Позивач та ОСОБА_2 , виходячи з положень ст. 113, 116 Конституції України, при оцінці змісту пункту 3 Постанови КМУ № 164 мали правомірні та легітимні підстави очікувати, що вказана норма постановлена на виконання законів України, у відповідності з ними та є обов`язковою для виконання в силу імперативних положень ст. 117 Конституції України.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дії позивача та ОСОБА_2 , пов`язанні з неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк через наявність не скасованих та не визнаних протиправними і нечинними на той час положень пункту 3 Постанови КМУ № 164, не можна визнати такими, що характеризуються нерозумністю або недобросовісністю.

Таким чином, виходячи з підстав позову, в даній справі вирішальне значення має наявність в законодавстві України не скасованих та не визнаних протиправними і нечинними на той час положень, виходячи з яких позивач та ОСОБА_2 , діючи добросовісно і розумно, мали правомірні очікування вважати, що можуть подати заяву про прийняття спадщини протягом всього строку дії воєнного стану.

Наведене вище свідчить про поважність причин, через які вказані особи пропустили строк для прийняття спадщини.

Щодо доводів позивача про перебування за кордоном під час воєнного стану та здійснення дій для розшуку ОСОБА_2 .

В місті Харкові, де проживав ОСОБА_2 , в період строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а саме після введення воєнного стану і до 04.06.2022, нотаріуси фактично не здійснювали діяльність через складну безпекову ситуацію.

Згідно з наданою медичною документацією, ОСОБА_2 у 2022 році хворів на цироз печінки та низку інших захворювань, внаслідок яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані вище обставини, а саме стан здоров`я ОСОБА_2 та поточна безпекова ситуація в м. Харкові, могли позбавити ОСОБА_2 можливості у встановлений законодавством строк, а саме до 04.06.2022, звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .

З пояснень позивача, довідки Імміграційної служби Фінляндії та показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що позивач весною 2022 року в зв`язку із активними бойовими діями на території Харківщини виїхала з України до Фінляндії та повернулась весною 2023 року.

03.03.2023 представник позивача звернувся до органів поліції з заявою про розшук чоловіка позивача ОСОБА_2 . З доводів позовної заяви, показань свідка та матеріалів справи вбачається, що житло позивача було пошкоджено внаслідок бойових дій, через що ОСОБА_2 був вимушений змінити місце проживання.

18.04.2023 позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

З наведених доказів вбачається, що позивач через вимушений від`їзд до Фінляндії та зміну місця проживання ОСОБА_2 була необізнана щодо факту його смерті та зверталась до органів поліції з приводу його розшуку.

Наведені вище обставини також, на переконання суду, свідчать про поважність причин, через які ОСОБА_2 у встановлений законом строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а позивач з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 .

Висновки суду

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 . Будь-які особи із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не звертались.

Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_2 . Крім позивача, будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса не звертались.

Наведені вище обставини, на переконання суду, свідчать про наявність поважних причин, через які позивач у встановлений законодавством України строк не подала заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а також в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_3 .

Ураховуючи положення законодавства України та конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку, що визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття в порядку спадкової трансмісії спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , є єдиним можливим ефективним способом захисту прав позивача у правовідносинах, що стосуються спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Враховуючи вищенаведене, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З наведених вище підстав суд відхиляє заперечення відповідача проти позову. При цьому суд зауважує, що підставою для поновлення строку для прийняття спадщини є як встановлення судом об`єктивних перешкод для подання вказаних заяв через відсутність у позивача даних про смерть ОСОБА_2 та вжиття активних дій з метою з`ясування його місця знаходження в умовах воєнного стану та активних бойових дій на Харківщині, так і наявність не скасованих та не визнаних протиправними і нечинними на той час положень законодавства України, через які позивач та ОСОБА_2 , діючи добросовісно та розумно, мали підстави вважати, що мають можливість реалізувати право на подання заяв про прийняття спадщини протягом всього часу дії воєнного стану. Також суд ураховує, що виїзд позивача за межі України не був заздалегідь запланованою дією, а відбувся спонтанно через повномасштабну військову агресію. У зв`язку з наведеним позивач не мала можливості заздалегідь планувати час свого перебування за межами України та була вимушена в екстреному порядку організовувати своє життя за кордоном. Ураховуючи наведене, суд не може визнати доводи відповідача щодо можливості позивача звернути до консульських установ за межами України в якості обставини, яка свідчить про безумовну неповажність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Доводи відповідача відносно того, що позивач не надала всіх доказів на підтвердження права власності на нерухоме майно спадкодавців, суд відхиляє, оскільки у даній справі вирішується не питання про спадкування нерухомого майна спадкодавців, а питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно, визначення обсягу спадщини та наявності підстав для включення до неї конкретного нерухомого майна, вирішуватимуться нотаріусом під час оформлення спадкових прав позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну адвоката Репетун Катерини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ) додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ) додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили для подання до нотаріуса заяви про прийняття в порядку спадкової трансмісії спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.01.2025 року.

Суддя Д.А. Крівцов