Справа № 727/7844/23
Провадження № 2/727/10/24
15 лютого 2024 року м.Чернівці
Шевченківський районний суд м.Чернівці у складі:
головуючої судді М.Є.Бойко ,
за участю:
секретаря судових засідань Васківчук В.В.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки - адвоката Ставчанського В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Чернівці, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
У липні 2023 року адвокат Ставчанський В.С., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, в якому просив визнати самочинним переобладнання (прибудову, добудову) відповідачами квартири АДРЕСА_1 , зобов`язавши їх негайно припинити ремонтно-будівельні роботи до узгодження з позивачкою та з компетентними державними службами та експертними установами м.Чернівці, а також стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 спричинену останній такими незаконними діями, які призвели до часткового руйнування її квартири, матеріальну шкоду в сумі 100 000 грн., моральну шкоду, що полягає в її стражданнях та переживаннях - також в сумі 100 000 грн. та судові витрати по справі, а всього 206 787,41 грн.
Ухвалою суду від 04.08.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження.
10.11.2023 року адвокат Ставчанський В.С. подав до суду позовну заяву у новій в редакції, а саме: зазначив у ній відповідачем лише ОСОБА_2 , а також подав письмове клопотання про відмову від позовних вимог до ОСОБА_3 та закриття провадження у справі в цій частині позову, оскільки квартира АДРЕСА_1 на праві власності останній не належить.
Ухвалою від 21.11.2023 року прийнято відмову позивачки від позовних вимог до ОСОБА_3 .
Підготовче провадження закрито ухвалою суд від 14.11.2023 року.
В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Ставчанський В.С. позов до ОСОБА_2 підтримали повністю із зазначених у ньому підстав, пояснивши в обґрунтування своїх вимог, що відповідач без будь-яких дозвільних документів та без узгодження таких дій з іншими співвласниками, у тому числі, і з позивачкою, перебудував свою квартиру, зайняв належний ОСОБА_1 підвал, збудував в одноповерховому будинку в історичній зоні міста - по АДРЕСА_2 , над квартирою ОСОБА_1 приміщення, збільшивши таким чином площу своєї квартири і, хоча співвласниками інших трьох квартир у цьому будинку також збудувані надбудови на горищі, саме спорудження такої споруди ОСОБА_2 призводить до деформації та тріщин стін в квартирі позивачки та руйнування останньої, оскільки їх старий будинок не витримує такого навантаження, крім того, звуки робіт, які він проводить більше двох років, заважають їй спати та спричиняють інші незручності своїм шумом, внаслідок чого чиняться перешкоди у користуванні належним їй майном.
Посилаючись на сукупність всіх зазначених ними обставин, сторона позивача просила вимоги позову повністю задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі на адресу суду не надсилав. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, такого відзиву суду надано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши позивачку, її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил розуміється, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.
змінюються приміщення загального користування, а також опорні конструкції (конструктивні елементи будинку).
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до яких: якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вина заподіювача шкоди.
Зважаючи на наведене, при вирішенні спору про стягнення шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу (позивачам) шкоди; протиправність діяння відповідача (відповідачів); наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача (відповідачів); а також вину заподіювача (заподіювачів) шкоди.
При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.
Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом.
Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.
Суд також враховує, що принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про права власності на житло від 13.06.1996 року № НОМЕР_1 (а.с.11) ОСОБА_1 на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_3 .
Як вбачається з інвентаризаційної справи № 5582, дослідженої судом, будинок АДРЕСА_2 є одноповерховим та чотириквартирним.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.11.1995 року, який міститься на 39-40 аркушах інвентаризаційної справи № 5582 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 .
На обгрунтування позовних вимог у позові вказано, що відповідач самочинно перебудовує та добудовує свою квартиру АДРЕСА_5 та чотириквартирний будинок АДРЕСА_6 без належного узгодження таких ремонтно-будівельних робіт з позивачкою та з компетентними державними службами та експертними установами м.Чернівці, а також, не враховуючи при цьому, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належать такі нежитлові приміщення в цьому будинку, як підвал, горище, комунікації. Крім того, земельна ділянка, на якій цей будинок розташований, надана для спільного користування всіма власниками квартир та співвласниками будинку та знаходиться в історичній зоні міста. Майнова шкода позивачці спричинена частковим руйнуванням її квартири, моральна - небажанням ОСОБА_2 вирішити спірну ситуацію в позасудовому порядку та приховуванням інформації щодо дійсного власника квартири АДРЕСА_5 , яку він самочинно перебудовує та добудовує, ненаданням їй всіх дозвільних документів на таке переобладнання (добудови, прибудови), а також спричиненням їй в результаті таких дій протягом тривалого часу страждань та переживань. Загальний розмір такої шкоди позивачка оцінила у 200 000 грн.
Інші обставини, на які в обґрунтування свої вимог позивачка та її адвокат посилались в ході судового розгляду, у позовній заяві не зазначені, а тому суд вирішує справу лише в межах мотивів позову, оскільки в іншому випадку будуть наявні порушення процесуального права, а саме принципу змагальності та диспозитивності.
На підтвердження позовних вимог сторона позивача посилалась на покази свідків в судовому засіданні, фотознімки будинку та на наступні докази:
акт ПП «Регіон Центр» про технічний огляд квартири АДРЕСА_7 .Конституційна від 24.10.2022 року, у відповідності з яким під час обстеження квартири АДРЕСА_5 було встановлено, що її мешканцями були проведені роботи по заміні облицювальної плитки на стіні суміжній з приміщенням кухні квартири АДРЕСА_8 . Будь-які інші будівельні роботи в квартирі АДРЕСА_5 та підвальному приміщенні на момент обстеження не проводилися (а.с.15);
відповідь Управління охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради від 02.11.2022 року на звернення ОСОБА_1 від 24.10.2022 року, з якої вбачається, що під час візуального обстеження приміщення (підвалу) за адресою: АДРЕСА_9 фахівцями управління спільно із представниками ПП «Регіон ЦЕНТР» не було виявлено проведення земляних чи будь-яких інших робіт, в тому числі підкопу. В квартирі АДРЕСА_8 наявні тріщини на стінах та сліди замокання в зв`язку із потребою у проведенні їх поточного ремонту та ремонту зливової мережі (а.с.60);
відповідь Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Чернівецької міської ради від 04.11.2022 року, наданої на звернення ОСОБА_1 , відповідно до якої виходом на місце 27.10.2022 року та 02.11.2022 року посадовими особами цієї Інспекції в квартирі АДРЕСА_5 та на горищі будинку АДРЕСА_10 виконання будівельних робіт не виявлено. Стосовно причин появи тріщин на стінах та стелі квартири АДРЕСА_8 заявниці запропоновано звернутись виключно до сертифікованого виконавця експерта за спеціальністю «Технічне обстеження будівель і споруд» (а.с.61);
звернення від 27.03.2023 року ОСОБА_1 до ПП «Регіон Центр», в якому вона просить вжити заходи щодо порушення її прав сусідами з квартири АДРЕСА_7 , які без будь-якого погодження проводять перебудову свого житла, що руйнує її помешкання, а також роблять надбудову над своєю та її квартирами (а.с.17);
акт ПП «Регіон Центр» про технічний огляд квартири АДРЕСА_7 .Конституційна від 31.03.2023 року , відповідно до якого під час обстеження квартири АДРЕСА_8 у жилій кімнаті та в санвузлі виявлено вертикальні тріщини на стіні розкриттям до 2-х мм від рівня підлого до стелі на площі 3 кв.м та 2 кв.м, відповідно, та волосяні тріщини у коридорі розкриттям до 1 мм на площі 0,5 кв м, а також просідання паркетної підлоги в приміщенні житлової кімнати площею до 6 кв.м.
Під час обстеження приміщення квартири АДРЕСА_5 в цьому будинку було встановлено, що її мешканцями проводяться роботи по реконструкції квартири та заміни покриття покрівлі. Підтверджуючих документів на проведення ремонтних робіт в центральному історичному ареалі м. Чернівці власники квартири не надали, в зв`язку із чим їм запропоновано звернутися за отриманням таких документів у відповідні інстанції, призупинити виконання будівельних робіт, а також виконати необхідні малярно-штукатурні роботи в квартирі АДРЕСА_8 в місцях наявного пошкодження або відшкодувати завдані збитки; власниці квартири АДРЕСА_8 рекомендовано звернутися до експертного центру для визначення технічного стану виявлених у її квартирі пошкоджень внаслідок проведення будівельних робіт власниками квартири АДРЕСА_5 (а.с.16);
відповідь Управління охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради № 02-04-82 від 11.04.2023 року на відповідне звернення ОСОБА_1 , з якої вбачається, що будинок АДРЕСА_2 згідно з історико-архітектурним опорним планом м.Чернівців відноситься до категорії цінної забудови. Під час обстеження даного будинку було виявлено здійснення надбудови другого поверху з влаштуванням покрівлі з метало черепиці над квартирою АДРЕСА_8 сусідом з квартири АДРЕСА_5 , проте вжиття заходів адміністративного впливу до останнього є неможливим в зв`язку з його відсутністю, але залишено запрошення з приводу його прибуття в Управління для з`ясування дозвільних документів на поведення вказаних робіт та складання адміністративного протоколу (а.с.14).
Проаналізувавши всі надані докази, суд вважає, що вони є суперечливими між собою, ними не доводяться а також з них не вбачається наявність шкоди, яка була б заподіяна позивачці, не доведено протиправність діяння її заподіювачів чи наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів та вини останніх в її заподіянні, а також безспірний факт самочиного переобладнання відповідачем (прибудови, надбудови), про що стверджується позивачкою.
Так, з показів допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про наявні руйнування у квартирі позивачки слідує, що беззаперечно їм невідомо хто проводить надбудову будинку; про такі роботи, а також про виникнення внаслідок незаконних дій відповідача руйнувань у квартирі позивачки вони знають зі слів ОСОБА_1 . Крім того, на переконання суду, деліктна відповідальність не повинна доводитись лише одними показами свідків.
Надані позивачкою на підтвердження своїх доводів фотознімки не можуть бути прийняті судом до уваги в зв`язку із неможливістю встановити з них, який саме будинок та приміщення на них зображені.
В акті ПП «Регіон Центр» від 3103.2023 року (а.с.16) вказано лише про реконструкцію квартири АДРЕСА_5 без будь-яких ідентифікуючих її ознак та без відомостей про особу, яка її здійснює, а також щодо меж приміщення, в якому вона проводиться, точне місце розташування та розміри надбудови, про яку стверджує позивачка, в якій саме частині - у належній позивачці або відповідачу вона розташована, її конфігурація та з`єднання з квартирою ОСОБА_1 , а також яким саме чином впливає ця надбудова на стан житлового приміщення останньої. Без такої ідентифікації обставини, викладені у позові, є не конкретними, а абстрактними.
При цьому слід також зазначити, що згідно із статтею 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення необхідно лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.
У даній справі відомості щодо такого втручання відсутні.
Про здійснення надбудови другого поверху над квартирою позивачки йдеться лише у відповіді Управління охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради № 02-04-82 від 11.04.2023 року, з якої разом з тим вбачається, що дослідження об`єкту будівництва проводилось при візуальному огляді будинку, відтак зазначені в ньому висновки не можна вважати категоричними і, як наслідок, достовірними. Також, з цієї відповіді не випливає, що відсутність дозвільних документів на проведення робіт у відповідача була достеменно встановлена, а зазначено лише про необхідність з`ясування їх наявності, в зв`язку із чим також неможливо визначити цей факт безсумнівно встановленим.
Крім того, і в інших вищеперелічених відповідях на звернення позивачки не містяться твердження про відсутність у відповідача відповідних дозвільних документів на проведення реконструкції квартири.
Відтак, відповідні доводи позову є лише припущеннями, на яких суд не може будувати свої висновки.
Жодного доказу щодо самочинного будівництва відповідачем прибудов на земельній ділянці, про що також стверджується у позові, суду взагалі не надано.
У матеріалах справи відсутні і відповідні процесуальні документи відповідальних органів за наслідками встановлених у діях відповідача порушень чинного законодавства та будівельних норм та правил; жодних приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил відносно відповідача, як встановлено судом, не виносилось.
Отже, належних доказів незаконного та самочинного будівництва (прибудови , добудови) відповідачем у житловому будинку АДРЕСА_2 , а також того, що при здійсненні будівельних робіт ОСОБА_2 у своїй квартирі порушуються норми чинного законодавства, правила добросусідства та заподіяно шкоду позивачці суду не надано.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди позивачці шляхом зупинення будівельних робіт, то суду також не доведено , що станом на час звернення з відповідним позовом до суду, розгляду справи та прийняття рішення будівельні роботи безпосередньо виконуються відповідачем.
Враховуючи характер спірних правовідносин, підстави позову, документи подані позивачкою, суд виходить з того, що основним засобом доказування у даній справі повинен бути висновок експерта, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями та без експертного дослідження не в змозі визначити та ідентифікувати об`єкти як самочинні та побудовані з порушеннями встановлених норм та правил. До того ж, саме висновок експерта є належним засобом доказування вартості відновлювального ремонту та причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та заподіяною шкодою.
З метою правильного вирішення спору в судовому засіданні неодноразово роз`яснювалось стороні позивача право клопотати перед судом про призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи. Однак, позивачка та її представник не вважали за необхідне скористатись правом на залучення експертів, які володіють необхідними знаннями щодо предмету спору, для підкріплення своєї позиції, а, навпаки, необхідності у призначенні судової будівельно - технічної експертизи не вбачали , відповідного клопотання не заявляли, доказів об`єктивної неможливості його заявити суду не представили.
Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивачка посилається як на підставу свої вимог, є саме її обов`язком і ненадання нею належних та допустимих доказів є неналежним виконанням процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.
На посилання адвоката позивача на те, що відповідач у даній справі не спростував позицію позивачки, а тому позов підлягає задоволенню суд зазначає, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість, відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона ,без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Концепція негативного доказу сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року по справі № 2-879/13.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги задоволенню не підлягають за їх необґрунтованістю, недоведеністю та відсутністю у зв`язку з цим підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст.353-356 ЦПК України.

Суддя М.Є. Бойко