КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6748/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Колесника О.М. в м. Київ у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із даним позовом, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивував тим, що 17 січня 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право власності на квартиру за вказаною адресою, фактично проживаючих осіб в квартирі не було. 14 вересня 2021 року позивач дізнався, що в зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання відповідачів, з якими неможливо встановити контакт, добровільно зняти їх з реєстрації місця проживання неможливо, участі в утриманні квартири вони не беруть, комунальні платежі не сплачують. Вважав, що невизнання відповідачами припинення права користування квартирою, а також відмова від добровільного зняття з реєстрації місця проживання грубо порушує права позивача як власника житлового приміщення, якому чиняться перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, що зумовлює подання даного позову.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року позов задоволено, визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь позивача 3632 грн. судового збору в рівних частках з кожного.

Відповідач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що посилаючись на непорушність права власності, судом в підставу втрати права користування квартирою її співвласником з неповнолітніми дітьми застосовано різного виду правовідносини, як іпотеки, оплати комунальних послуг тощо. У той же час, позбавлення права проживання відбулося в період дії Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» щодо внесених змін до Закону України «Про іпотеку», яким зупинялося право іпотекодавця виселяти мешканців з іпотечних квартир.

За суперечливістю підходів у застосуванні норм матеріального права та зроблених висновків має місце неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказувала, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року в справі № 753/6548/14-ц встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнано квартиру АДРЕСА_2 , придбану 12 жовтня 2006 року, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , визнано право власності по частини квартири за кожним із них, також судом встановлено, що вказана квартира була придбана за спільні кошти обох сторін. ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержатель і третя особа в справі № 753/6548/14-ц не оскаржувало дане судове рішення.

Вважала, що приховування дійсного правового статусу квартири як спільної часткової власності при подачі документів на проведення державної реєстрації права власності на квартиру та при поданні даного позову є свідченням недобросовісності та незаконності дій позивача, оскільки відсутність державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності частини жодним чином не вплинуло на наявність у неї існуючого права спільної часткової власності на частини квартири, що визнано рішенням суду, а сама державна реєстрація права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» не є безспірним підтвердженням наявності у нього права власності. Тому посилання суду на рішення в справі № 753/17582/19, що стосується визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації, є помилковим, оскільки стосується інших правовідносин, правильним у захисті її права власності на частину спірної квартири є витребування, про що сьогодні подано позов.

Не погоджувалася з висновком суду у тому, що діти були зареєстровані після укладення договору іпотеки, що є підставою втрати права користування квартирою, оскільки у цей час вони тільки народилися і реєстрація їх місця проживання є вимогою закону, за невиконання якої передбачена адміністративна відповідальність.

Вказувала, що питання заборгованості в оплаті за житлово-комунальні послуги як обставини начебто непроживання не є коректним, оскільки квартира є предметом спору і доступ до неї обмежений. Разом із тим, у період дії воєнного стану зупинено право іпотекодавця виселяти мешканців з іпотечних квартир.

Зазначала про необхідність закриття провадження в справі за відсутністю предмету спору, оскільки на момент призначення справи до розгляду за ухвалою від 02 жовтня 2023 року про скасування заочного рішення від 08 листопада 2022 року, власником квартири позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» не являвся, а нові співвласники відчуженої квартири в справу як треті особи з самостійними вимогами бажання вступити не виявили. Отже, фактично, права та законні інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи» як позивача, як колишнього власника квартири жодним чином не порушувалися, відсутній предмет позову.

Від третьої особи ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказував на необґрунтованість посилань відповідачів на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», оскільки судом розглядались вимоги позивача, які були заявлені до набрання чинності цим Законом, а тому зміни, внесені до Закону України «Про іпотеку», не повинні застосовуватись до вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» у даній справі. При цьому позивач звернувся до суду, надавши всі належні та допустимі докази, якими обґрунтовуються його вимоги. Крім того, цей Закон регулює питання нерухомого майна, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці, а не юридичним. При цьому відповідачі намагаються ввести суд в оману, адже їм достовірно відомо про відсутність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому судом встановлено, що 17 січня 2019 року державним реєстратором зареєстровано право власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи». Як пояснив представник відповідачів, всі вони після цієї події добровільно виселились з вказаної квартири і на той час вони обізнані, що квартира виставлена на продаж. Однак, добровільно покинувши квартиру, відповідачі не знялись добровільно з реєстраційного обліку.

Зауважував, що постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПрАТ «БТА Банк», ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності встановлено, що державна реєстрація права власності на квартиру здійснена відповідно до вимог законодавства, а тому товариство, як власник квартири, мало право на звернення до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Про існування даного рішення суду відповідачі також не повідомили суд.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_1 права власності на частку квартири, вказував, що перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнанню права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. Тобто, права товариства, у результаті поділу майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 згідно рішення суду в 2018 році, ніяким чином не були порушені, оскільки розпоряджатись іпотечним майном до повного виконання своїх зобов`язань по кредитному договору іпотекодавці не могли.

Вважав, що посилання суду на встановлені судом обставини в справі № 753/17582/19 є важливими і такими, що мають значення в даній справі, оскільки постановою суду касаційної інстанції встановлено, що державна реєстрація права власності на квартиру за товариством була здійснена відповідно до чинного законодавства, без порушення прав ОСОБА_1 .

Крім того, товариство, не порушуючи Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», здійснило продаж квартири, оскільки внесені законом зміни стосуються заборони реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, яке належить фізичній особі, а станом на 2023 рік квартира належала товариству.

Звертав увагу, що ОСОБА_1 вводить суд в оману щодо порушення її права проживання в квартирі, про що свідчить копія ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року про закриття провадження в справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та інших відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вказаної ухвали, представником ОСОБА_1 було подано клопотання про закриття провадження в справі на підставі здійснення реєстрації права власності на квартиру за товариством та добровільного виселення всіх відповідачів з квартири, яка була предметом іпотеки.

Щодо вимог про закриття провадження, вказував, що в даній справі, оскільки відповідачі самостійно не знялись з реєстраційного обліку, хоч і не користувались жилим приміщенням, у позивача на момент подачі позову та на момент ухвалення рішення були порушені права та існував предмет спору. Тому закриття провадження в справі є необґрунтованим.

Зазначив, що ОСОБА_1 не могла уповноважувати адвоката Вовка С.П. на представництво її інтересів в апеляційній інстанції у 2020 році, оскільки первісний позов подано ТОВ «Кредитні ініціативи» до районного суду в жовтні 2021 року, і не надано докази, які б підтвердили повноваження ОСОБА_4 як представника ОСОБА_5 .

Визначаючи межі апеляційного перегляду, апеляційний суд керується ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наведене, оскільки апеляційна скарга подана лише від імені відповідача ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_5 власної апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року не подав і до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєднався, апеляційний суд переглядає справу лише в межах вимог до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 17 січня 2019 року здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателем, на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, серія та номер 20013674, виданий 04 квітня 2014 року, видавник приватний нотаріус КМНО Немм О.В., копія договору про передачу прав за іпотечними договорами від 03 квітня 2014 року № 1658, серія та номер 1732, виданий 10 квітня 2014 року, видавник приватний нотаріус КМНО Немм О.В., повідомлення про порушення основного зобов`язання (відповідно до ст. 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», серія та номер б/н, виданий 13 листопада 2018 року, видавник ТОВ «Кредитні ініціативи», договір факторингу, серія та номер б/н, виданий 03 квітня 2014 року, видавник ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», кредитний договір, серія та номер 010/04, виданий 12 жовтня 2006 року, видавник ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та ОСОБА_11 , договір іпотеки (дублікат) від 12 жовтня 2006 року, серія та номер 8972, виданий 28 грудня 2018 року, видавник приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П. (а. с. 10 т. 1).

11 квітня 2019 року, 16 січня 2020 року, 10 березня 2021 року, 15 вересня 2021 року представником ТОВ «Кредитні ініціативи» складено акти про те, що станом на час складання актів в квартирі за адресою АДРЕСА_1 проживаючих осіб немає (а. с. 17 - 20 т. 1).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 25 жовтня 2021 року, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 27 т. 1).

На а. с. 12 - 16, 209 - 211 т. 1 знаходяться фотографії будинку ззовні та квартири за адресою АДРЕСА_1 без ознак проведення капітального ремонту після завершення будівництва.

28 лютого 2023 року ТОВ «Кредитні ініціативи» уклало договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , за умовами якого продавець передає у власність, а покупці приймають у власність у відповідних частинах, а саме по частині вказаного нерухомого майна (а. с. 200 - 201 т. 1).

13 березня 2023 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 уклали договір про поділ квартири, що є спільною частковою власністю, за яким сторони договору домовились про поділ квартири на сім окремих квартир та про припинення спільної часткової власності, оформлення приватної власності кожного на отримані в результаті поділу квартири і наступним присвоєнням реєстраційних номерів (а. с. 202 т. 1).

В березні 2023 року відбулася реєстрація права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 за третьою особою ОСОБА_6 на підставі договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13 березня 2023 року, за адресою АДРЕСА_5 за третьою особою ОСОБА_7 на підставі договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13 березня 2023 року, за адресою АДРЕСА_6 за третьою особою ОСОБА_8 на підставі договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13 березня 2023 року, за адресою АДРЕСА_7 за третьою особою ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 27 липня 2023 року, за адресою АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 за третьою особою ОСОБА_10 на підставі договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13 березня 2023 року (а. с. 114 - 119 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частинами першою, другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на час набуття права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на спірну квартиру) передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року в справі № 753/6548/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , треті особи ТОВ «Кредитні ініціативи», Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину квартири позов задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 29 березня 2012 року, визнано квартиру АДРЕСА_2 , придбану 12 жовтня 2006 року, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_11 право власності на частину квартири (а. с. 64 - 71 т. 1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року в справі № 753/17582/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПрАТ «БТА Банк», ОСОБА_11 , ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», треті особи державний реєстратор державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації права власності в позові відмовлено (а. с. 178 - 181 т. 1).

Вказане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року та постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року, який погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_11 на момент укладення спірного правочину був єдиним власником предмету іпотеки, а рішення суду про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу ухвалено 18 вересня 2018 року, майже за дванадцять років після укладення іпотечного договору від 12 жовтня 2006 року, про що банк не знав і не міг знати, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв`язку з укладенням вказаного договору. Також відсутність дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстраційної дії з реєстрації права власності на нерухоме майно не вказує на протиправність вчинення реєстраційних дій та порушення прав малолітніх дітей, оскільки на момент укладення іпотечного договору, який містить застереження про перехід права власності, вказаних неповнолітніх дітей у спірній квартирі зареєстровано не було, і діти зареєстровані в спірній квартирі лише з 2012 року (а. с. 182 - 194 т. 1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року в справі № 753/13718/22 за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, позов задоволено частково, стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги з відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_1 за період з березня 2017 року по 16 січня 2019 року, та з відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» за період з 17 січня 2019 року по 23 лютого 2023 року (а. с. 195 - 199 т. 1).

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, оскільки внаслідок набуття позивачем права власності на спірну квартиру відповідачі втратили будь-які підстави для користування цим житлом, проте в добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку відмовляються, чим перешкоджають позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої і другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 8 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria).

У рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення ЄСПЛ від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom).

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy).

Судом першої інстанції встановлено, і доводами апеляційної скарги не спростовується, що відповідачі з квітня 2014 року у спірній квартирі не проживають, сплату за утримання будинку та комунальні послуги не здійснюють.

Апеляційний суд також враховує, що рішення державного реєстратора від 18 січня 2019 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , за позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідачі не оскаржували.

Оцінюючи посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року в справі № 753/6548/14-ц визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_11 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , і ТОВ «Кредитні ініціативи» даного рішення не оскаржувало, апеляційний суд враховує наступне.

В постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 359/441/20 (провадження № 61-6735св22) викладено правовий висновок, що перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнанню права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

При цьому, Верховний Суд зазначив про те, що за змістом положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, що спростовує висновки апеляційного суду про те, що майно, поділене між сторонами, є предметом іпотеки, та впливає на права і обов`язки банку. Якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку.

Апеляційним судом не приймаються доводи апеляційної скарги, що приховування дійсного правового статусу квартири як спільної часткової власності при подачі документів на проведення державної реєстрації права власності на квартиру та при поданні даного позову є свідченням недобросовісності та незаконності дій позивача, з огляду на те, що оскарження реєстрації права власності позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_2 не є предметом даного позову, відтак, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині жодним чином правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги, що за невиконання вимоги закону про реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей у спірній квартирі передбачена адміністративна відповідальність, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відхиляються апеляційним судом.

Посилаючись на некоректність врахування заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, як доказ непроживання у житлі, оскільки квартира є предметом спору і доступ до неї є обмеженим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не надано будь-яких належних та допустимих доказів створення ТОВ «Кредитні ініціативи» перешкод відповідачам як у користуванні квартирою, так і у сплаті житлово-комунальних послуг в цій квартирі до січня 2019 року, коли відбулася зміна власника вказаної квартири.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що позбавлення права проживання відбулося в період дії Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» щодо внесених змін до Закону України «Про іпотеку», яким зупинялося право іпотекодавця виселяти мешканців з іпотечних квартир.

Так, вказаним Законом з 17 березня 2022 року доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Разом із тим, наведені положення не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки квартири АДРЕСА_2 на час звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» з позовом вже не перебувала в іпотеці, право власності на неї було зареєстрованим за позивачем. Крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом як власник майна про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а не з позовом як іпотекодержатель про виселення мешканців з житлового приміщення, переданого в іпотеку.

Апеляційний суд також зауважує, що введення мораторію, яким зупинено дію окремих статей Закону України «Про іпотеку», саме по собі не є підставою для відмови в позові, оскільки лише відтерміновує виконання відповідного судового рішення на визначений законом строк.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю предмета спору, мотивовані тим, що на момент призначення справи до розгляду за ухвалою від 02 жовтня 2023 року про скасування заочного рішення від 08 листопада 2022 року, власником квартири позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» не являвся, а нові співвласники відчуженої квартири в справу як треті особи з самостійними вимогами бажання вступити не виявили і, фактично, права та законні інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи» як позивача, як колишнього власника квартири жодним чином не порушувалися.

Апеляційний суд не може погодитися з наведеними аргументами, враховуючи, що закриття провадження в справі передбачає відсутність спору на момент його подання. У даній справі відповідачі самостійно не знялись з реєстраційного обліку, хоч і не користувались жилим приміщенням, відтак у позивача на момент подачі позову були порушені права та існував предмет спору.

Разом із тим, задовольняючи позов ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі більше року у спірній квартирі не проживають, сплату за комунальні послуги, будучи зареєстрованими у цій квартирі, не здійснюють, на даний час реєстрація їх місця проживання в спірній квартирі порушує інтереси власників майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном.

При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою, що станом на час ухвалення рішення 12 грудня 2023 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» відчужив квартиру, яка є предметом спору, на користь третіх осіб, а саме 28 лютого 2023 року ТОВ «Кредитні ініціативи» уклало договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , за умовами якого продавець передає у власність, а покупці приймають у власність у відповідних частинах, а саме по частині вказаного нерухомого майна (а. с. 200 - 201 т. 1).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Наведене узгоджується з правовими висновками, сформульованими, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52), Верховного Суду від 14 лютого 2024 року в справі № 161/14183/22 (провадження № 61-15443св23), від 20 березня 2024 року в справі № 368/861/21 (провадження № 61-1196св24).

Враховуючи, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» не мав права власності не спірне житлове приміщення, щодо якого просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування цим житлом, порушення відповідачами прав власності та законних інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи», про які останнім заявлялось у позові та захист яких передбачено ст. 317, 319, 391 ЦК України, було відсутнє.

Апеляційний суд враховує, що треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , на користь яких позивачем ТОВ «Кредитні ініціативи» було відчужено спірну квартиру, не заявляли власних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного і помилкового висновку про задоволення позову в зв`язку з тим, що відповідачі порушували право позивача на момент подачі позову і на даний час порушують інтереси власників майна на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатись цим майном, та задовольнив позов безпідставно.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

При цьому нові власники спірного нерухомого майна не позбавлені можливості у випадку, якщо вони вважатимуть свої майнові права та інтереси порушеними, звернутися з власними позовами до відповідачів.

Апеляційний суд не приймає доводи відзиву третьої особи на апеляційну скаргу про неналежне підтвердження повноважень представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , оскільки його повноваження були перевірені апеляційним судом відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, якою передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», і встановлено, що на підтвердження своїх повноважень на представництво ОСОБА_1 в апеляційному суді адвокатом Вовком С.П. надано ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, апеляційним судом відхиляються доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо подання лише однієї квитанції про сплату судового збору відповідачем ОСОБА_1 , однак не надано квитанцію про сплату судового збору відповідачем ОСОБА_5 , з огляду на те, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на судове рішення в частині задоволених щодо неї вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року в частині вимог до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (м. Київ вул. Вікентія Хвойки, 21 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 4542 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.