Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1939/24

26 грудня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивача

ОСОБА_1 , адвоката - Кокарєва А.П. (в режимі ВКЗ),

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні представник позивача вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі.

Крім того, зауважив, що сторони не проживають у спільному шлюбі вже більше 10 років. На даний час кожен з них створив нову сім`ю, зокрема позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , якого малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вважає своїм батьком, оскільки останній фактично його утримує та виховує спільно з матір`ю.

Зазначив, що відповідач хоча і сплачує аліменти на утримання дитини, проте впродовж тривалого часу не проявляє жодного інтересу до сина, не спілкується з ним та не бере участі у його вихованні.

Вважає, що сама обставина щодо сплати відповідачем аліментів не є визначальною у вирішенні питання щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи - Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області в судове засідання також не прибув, однак на адресу суду надійшов лист за підписом виконуючого обов`язки сільської ради, в якому він просить проводити розгляд справи без їх участі, зазначивши, що Курісовська сільська рада Березівського району Одеської області підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, зі згоди представника позивача, згідно ухвали від 26.12.2024 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти.

У відповідності до положень вказаної Конвенції, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Разом з тим, суд констатує, що як визначено ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що 23.01.2011 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто відповідач по даній справі, уклали шлюб, під час перебування в якому, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , у них народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , актовий запис №25 від 23.11.2011 року, зроблений виконкомом Сербківської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (а.с.22).

Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.08.2012 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, позивачу залишене шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ». Також, відповідно до даного рішення, яке 31.08.2012 року набрало законної сили, неповнолітню дитину від шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ухвалено залишити на вихованні матері ОСОБА_1 , тобто позивача по даній справі (а.с.18-19).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.05.2015 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини (а.с.20-21).

В ході судового розгляду з`ясовано, що на даний час позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , який був зареєстрований 27.12.2014 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 236, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 , яка міститься в матеріалах справи (а.с.25).

Згідно долучених до позову копій свідоцтв про народження дітей, у вказаному шлюбі у позивача народилося двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками яких є останні ( ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ) (а.с.23, 24).

У своїх вимогах позивач посилається на те, що будь-які відомості про біологічного батька дитини, після розлучення відсутні. Стверджує, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не підтримує сімейних зв`язків з сином, не надає йому необхідного харчування, медичного догляду, фізичного розвитку та освіти. Натомість належне утримання та виховання неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечує вітчим, якого дитина фактично вважає своїм батьком.

Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про повне ігнорування його батьківських обов`язків і відповідальності, оскільки в умовах, коли дитина потребує особливої підтримки та турботи через складну ситуацію в країні, батько не вчинив жодних дій для забезпечення безпеки та психологічного комфорту дитини, що може мати серйозні наслідки для фізичного та емоційного стану останнього, а також може вплинути на його загальний розвиток та благополуччя в майбутньому.

На думку позивача, відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, зокрема щодо виховання та будь-якого забезпечення дитини (харчування, придбання одягу, предметів побуту, медичні, освітні послуги, тощо), участі не приймає десять років, а тому його необхідно позбавити батьківських прав відносно даної дитини, що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Разом з тим, як з`ясовано в ході розгляду даної справи, Службою у справах дітей Курісовської сільської ради було направлено лист на адресу Служби у справах дітей Надвірнянської РДА з проханням підтвердити місце реєстрації та проживання гр. ОСОБА_2 , з`ясування думки батька щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина, надання характеристики з місця проживання, акту обстеження умов проживання, довідки про місце роботи та доходи.

Відповідно до листа-відповіді служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за №105/01-26 від 23.08.2024 року, 22.08.2024 року начальником та головним спеціалістом служби було здійснено виїзд у сім`ю ОСОБА_2 . На час візиту встановлено, що в будинку присутні цивільна дружина ОСОБА_10 разом із своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Зі слів ОСОБА_10 стало відомо, що з травня місяця 2021 року її цивільний чоловік, ОСОБА_2 виїхав за кордон, в Польщу на тимчасові заробітки і з вказаного часу не повертався на територію України. Того ж дня, начальником ССД Пасічнянської с/р в телефонному режимі було проведено бесіду з батьком дитини - ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина, на що останній повідомив, що він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки він регулярно сплачує аліменти на утримання сина, натомість його колишня дружина, ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Згідно характеристики на ОСОБА_2 , виданої Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області від 13.08.2024 за №1Б/266, гр. ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною вище адресою. В селищі Битків громадський порядок не порушував, поведінка в громадських місцях задовільна, в сім`ї та із сусідами проживає в нормальних відносинах.

Також судом з`ясовано, що після відвідування сім`ї службою у справах дітей в селищі Битків, відповідач ОСОБА_2 особисто зв`язався в телефонному режимі зі службою у справах дітей Курісовської сільської ради, та повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, надіславши письмове пояснення щодо своєї точки зору з даного питання.

Наведені обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області, що надійшов на адресу суду і міститься в матеріалах справи, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженим (висновком) рішенням виконавчого комітету Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області за №668 від 30.10.2024 року (а.с.87, 88-92).

Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу, що судова практика вказує, що обставина про те, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням, розвитком, станом здоров`я займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Як з`ясовано та зазначено вище, після розірвання шлюбу сторони по справі проживають окремо і кожен з них вже створив нову сім`ю. На даний час відповідач виїхав на тимчасові заробітки за межі території України, натомість позивач разом з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають в Одеській області.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ЗУ «Про охорону дитинства»).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки та виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а тому дане питання вирішується після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей; доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері та інших конкретних обставин справи.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Органом опіки та піклування Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області відображено у своєму висновку, що батько дитини - ОСОБА_2 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (в телефонному режимі), заперечив щодо позбавлення його батьківських прав стосовно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим, на переконання суду, можна прийти до висновку, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з ним.

У справі «Савіни проти України», визначено, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин судом не встановлено (пункт 49).

Даючи оцінку вимозі позивача ОСОБА_1 про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав та доказам, які сторона позивача наводить на її обгрунтування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї.

Відповідно до положень ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 цієї ж статті СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

Суд звертає увагу, що хоча орган опіки та піклування Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області і прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комісією у даному висновку констатовано, що відповідно до акту обстеження умов проживання служби у справах дітей Пасічнянської сільської ради від 22.08.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, в будинку чисто, прибрано, речі поскладані, є запаси продуктів харчування, є місце для сну, навчання та дозвілля дітей.

Згідно характеристики на відповідача ОСОБА_2 , виданої Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області від 13.08.2024 за №1Б/266, останній зареєстрований за вказаною вище адресою, в селищі Битків громадський порядок не порушував, поведінка в громадських місцях задовільна, в сім`ї та із сусідами проживає в нормальних відносинах.

Після відвідування сім`ї службою у справах дітей в селищі Битків, відповідач ОСОБА_2 особисто зв`язався в телефонному режимі зі службою у справах дітей Курісовської сільської ради, та повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, надіславши письмове пояснення щодо своєї точки зору з даного питання.

Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вказаного пункту дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Натомість як перевірено судом, відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та в свою чергу стверджує, що це ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що він належним чином сплачує аліменти в користь позивача на утримання свого малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначені йому згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.05.2015 року, що стороною позивача також не заперечується.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні своєї дитини, про що останній в телефонному режимі заявив під час засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на викладене, у матеріалах справи, на переконання суду, відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, щодо виховання та утримання дитини.

З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи даний спір, суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, суд констатує, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи характер поведінки відповідача, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, його бажання брати участь у вихованні дитини, суд прийшов до висновку, що взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, слід відмовити.

Відносно розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку:

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, у зв`язку із сплатою нею судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, в порядку ст.141 ЦПК України - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 7, 19, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 192 СК України, постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.4, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення

складено 03.01.2025 року.

Суддя Грещук Р.П.