Провадження № 2/554/469/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі суду :

судді Блажко І.О.

при секретарі Сімановій І.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. В якому прохав : визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 ; поділити спільне сумісне майно та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , право власності по частини квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають в шлюбі, який зареєстрований 17.11.2007 Центральним ВРАЦС Полтавського МУЮ. На даний час, дружина ОСОБА_4 а подала до суду позов про розірвання шлюбу, на примирення не погоджується. В період подружнього життя сім`я набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до договору довічного утримання, що укладений 01.07.2011 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та посвідчений ПН Полтавського МНО Чернецькою І.П. 01.07.2011, зареєстровного у реєсрі за №362. За умовами вказаного договору, ОСОБА_5 передала у власність набувачу квартиру АДРЕСА_1 , а взамін цього набувач зобо`вязався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених даним договором. Право власності на квартиру зареєстроване 21.07.2011 реєстраційний номер 34020669 у ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», номер витягу 30701066. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Договір довічного утримання укладався в інтересах сім`ї. Так як станом на час його укладення (21.07.2011) сім`я перебувала у шлюбі чотири роки, у них народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і власного житла ще не було. Молодій сім`ї доводилось витрачати значні кошти на оренду житла, тому вирішили сімейні кошти віддавати на догляд за особою похилого віку, здійснюючи догляд за нею та на законних підставах отримати у власність житло. Відповідно до п.10 договору довічного утриманняя надавав своїй дружині згоду подружжя на укладення вказаного договору, так як цей договір укладався в інтересах сім`ї і ОСОБА_1 свідомо погоджувався на матеріальні витрати що пов`язані з договором довічного утримання за рахунок сімейного бюджету, а також розумів про свій обов`язок з виконання усіх зобов`язань договору. Таким чином, укладаючи договір довічного утримання, сторони підтвердили, що діють за спільною згодою, договір укладається в інтересах сім`ї, а майно є об`єктом права спільної сумісної власності. В свою чергу, за рахунок коштів сімейного бюджету відчужувачу ОСОБА_5 надавалось передбачене умовами договору щомісячне матеріальне забезпечення у розмірі 400,00 грн. За рахунок коштів ОСОБА_1 , які йшли до спільного бюджету сім`ї сторони придбавали для відчужувачача виконання умов договору: продукти харчування, ліки, необхідні предмети побутового призначення, оплачували комунальні послуги. Особисто ОСОБА_1 , як чоловік особи-набувача права власності на квартиру за договором довічного утримання передавав кошти свого заробітку у спільний сімейний бюджет за рахунок яких придбавались продукти харчування, ліки, необхідні предмети побутового призначення, оплачували комунальні послуги. Особисто позивач разом із дружиною виконував обов`язки, що визначені умовами договору довічного утримання. А саме: забезпечення відчужувача житлом, шляхом збереження прав безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі, забезпечення відчужувача готівкою щотижня, яка була не меншою одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, особисто виконував необхідні побутові послуги для відчужувачки, зокрема (вологе прибирання квартири, прання, прасування білизни, приготування їжі), особисто позивач здійснював догляд за відчужувачкою, зокрема здійснював гігієнічний догляд та звертався за наданням необхідної медичної допомоги удома лікарями загального профілю та лікарями спеціалістами під час стаціонарного лікування, особисто ОСОБА_1 організовував та придбавав для відчужувачки продукти харчування, зокрема молока не рідше одного разу у тиждень, хліба - не рідше трьох разів у тиждень, та інших продуктів; особисто позивач забезпечував згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, особисто надавав допомогу з виконання доручень та здійсненню необхідних платежів по комунальних та інших послугах. Хоче зазначити, що він ніяким чином не спростовує дій дружини щодо здійснення обов`язків за договором довічного утримання за набуту у власність квартиру. Але, ОСОБА_1 як чоловік брав на себе виконання найважчих обов`язків за договором. Крім виконання з сторони позивача усіх умов договору довічного утримання, ОСОБА_1 ще й здійснив ремонт квартири. Так як квартира відчужувачки була у вкрай занедбаному стані через неможливість відчужувачки здійснювати капітальний та поточні ремонти у квартирі, то після смерті відчужувачки ОСОБА_1 власними силами та за рахунок коштів які заробляв, здійснив повний капітальний ремонт (який зміг). У вказаній квартирі особисто виконав такі ремонтні роботи: були виконані роботи в наступних приміщеннях: коридор, 2 жилі кімнати, кухня, санвузол, балкон. Демонтаж, стяжка підлоги. Демонтаж перегородок стін. Демонтаж штукатурки по всій площі квартири. Заливка стяжки по всій квартирі. Монтаж стінових перегородок. Штукатурка несущих стін. Шпаклювання стін та перегородок. Монтаж (ГКЛ), шпаклювання, фарбування стелі. Електромонтажні роботи: прокладання проводки, заміна ввідного кабелю, підключення освітлення. Поклейка шпалер у всій квартирі. Укладання ламінату в жилих кімнатах. Укладання підлоги плиткою в коридорі, кухні та санвузлі. Укладання плінтусу на всій площі квартири. Установка міжкімнатних дверей. Пайка сантехнічних труб + каналізація. Установка сантехнічних приборів: унітаз, умивальник, ванна. Підключення: бойлер, пральна машина, посудомийна машина. Укладання пластику на стелі кухні. Демонтаж всередині балкону під ключ (вагонка). Демонтаж, монтаж батарей в кухні та жилих кімнатах, у зв`язку з чим вимушений звертатися до суду з даним позовом (а.с.1-5).

03 листопада 2023 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя залишено без руху (а.с.26).

13 листопада 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху разом з позовною заявою у новій редакції. В котрій прохав : визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 21. 07.2011 реєстраційний номер 34020669, номер запису 15621 в книзі 112. Поділити об`єкт спільної сумісної власності подружжя: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 21. 07.2011 із реєстраційним номером 34020669, номер запису 15621 в книзі 112 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 21.07.2011 із реєстраційним номером 34020669, номер запису 15621 в книзі 112 (а.с.31-36).

15 листопада 2023 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №554/10270/23. Здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання по суті призначено на 03.01.2024 о 10.00 годин. Викликано у судове засідання учасників справи : позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_4 (а.с.41).

03 січня 2024 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави клопотання представника позивача ОСОБА_1 , за ордером адвоката Шидловської Н.М. про виклик свідків задоволено частково. Викликанопри розгляді справи по суті в судове засідання свідків : ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 . Попереджено свідків про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384-385 КК України, за дачу завідомо неправдивих показань і відмову від давання показань. В іншій частині клопотання відмовлено. Призначено розгляд справи по суті на 15.30 годин на 06 лютого 2024 року, викликати в судове засідання : позивача ОСОБА_1 , адвоката Шидловську Н.М., відповідача ОСОБА_4 , адвоката Ткаченко С.В. (а.с.59).

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав. Прохав не стягувати судові витрати із відповідача, оскільки вона визнала позов.

Представник позивача ОСОБА_1 за ордером адвокат Шидловська Н.М., в судовому засіданні позов підтримала. Уточнила адресу спірного майна вулиця Грушевського Михайла.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явилася будучи належним чином повідомленими у встановлений ЦПК України спосіб, шляхом отримання 16.11.2023 адвокатом судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками в приміщенні суду, отримання судових повісток засобами поштового зв`язку та смс-повідомлень у додаток «Viber». Надіслала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача. В якій зазначила, що визнає в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання кватири за адресою : АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя та не заперечує проти визнання за кожним, права власності на ідеальну частку цієї квартири, як на частку в спільній сумісній власності подружжя в порядку поділу майна подружжя. Наслідки визнання позову відомі та зрозумілі. Враховуючи визнання позову, повернути ухвалою суду, позивачеві у справі 50% сплаченого ним судового збору з державного бюджету. Справу прохає розглянути за її відсутності (а.с.44, 49, 70, 73, 75).

Представник відповідача ОСОБА_4 , за ордером адвокат Ткаченко С.В. в судовому засіданні підтримала заяву про визнання позову відповідача ОСОБА_4 .

Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Судом встановлено, що сторони з 17 листопада 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 зареєстроване та видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 17 листопада 2007 року (а.с.11).

В період шлюбу 01.07.2011 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений ПН Полтавського МНО Чернецькою І.П. та зареєстрований в реєстрі за №362 (а.с.13, 14).

Відповідно до п.1 договору, відчужувач передає у власність набувачу квартиру АДРЕСА_1 , взамін цього набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Згідно п.6 договору, набувач зобов`язується довічно повністю утримувати та довічно доглянути відчужувача надаючи йому : довічно матеріальне забезпечення у вигляді забезпечення житлом, шляхом збереження прав безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення готівкою щотижня, яка має бути не меншою одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян; усі необхідні побутові послуги, зокрема (вологе прибирання квартири, прання, прасування білизни, приготування їжі); забезпечення догляду, зокрема гігієнічного догляду за відчужувачем та надання необхідної медичної допомоги удома лікарями загального профілю та лікарями спеціалістами під час стаціонарного лікування; послуги з придбання продуктів харчування, зокрема молока не рідше одного разу на тиждень, хліба не рідше трьох разів у тиждень, та інших продуктів; забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами; допомогу по виконанню доручень та здійсненню необхідних платежів за комунальними та іншими послугами.

Відповідно до п.7 договору, грошова оцінка зазначений в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін має становити не менше 400 гривень.

Відповідно до п.10 договору, заяву-згоду подружжя набувача на укладення договору засвідчено ПН Полтавського МНО ОСОБА_12 01.07.2011 за реєстраційним №361.

Таким чином, договір довічного утримання укладався в інтересах сім`ї, оскільки станом на час його укладення (21.07.2011) сім`я перебувала у шлюбі, від якого народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і власного житла не мали.

Квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» №30701066 від 21.07.2011 (а.с.15).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 зареєстроване та видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 14 травня 2014 року (а.с.12).

Відповідно до висновку про вартість майна виконаного 31.05.2023 оцінювачем ТОВ «Альбатрос» ОСОБА_13 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 31.05.2023, з округленням складає 747 800 грн. (а.с.16-189).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що встановлено ч.І ст. 61 СК України.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Зі змісту ч.1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набута в період шлюбу, а тому частки кожного ОСОБА_1 та ОСОБА_4 становлять по частині.

Таким чином частка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя становить частина квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст..65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Водночас, якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт (постанова Верховного Суду від 15 червня 2020 року, справа №430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18).

За правилами статті 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. При цьому закон допускає, що набувачами за договором можуть бути кілька фізичних осіб, які стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання, на праві спільної сумісної власності, та відповідно несуть солідарний обов`язок перед відчужувачем.

У постанові №6-2891цс15 від 13 квітня 2016 року Верховного Суду України, зазначено, що визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеним під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суд має установити, чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 21.07.2011 реєстраційний номер 34020669, номер запису 15621 в книзі 112. Поділити об`єкт спільної сумісної власності подружжя: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 21.07.2011 із реєстраційним номером 34020669, номер запису 15621 в книзі 112 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 21.07.2011 із реєстраційним номером 34020669, номер запису 15621 в книзі 112.

Судові витрати у справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 3 739 грн. (а.с. 5).

Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 3 363 грн. 20 коп., сплаченого при поданні позову.

Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 3 363 грн. 20 коп. не стягувати з відповідача за клопотанням позивача, оскільки відповідач визнала позов.

Керуючись ст.ст.182, 199 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ст.ст.12, 81, 130, 131, 141, 206, 229, 263, 265, 354, 435 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 21 липня 2011 року реєстраційний номер 34020669, номер запису 15621 в книзі 112.

Поділити об`єкт спільної сумісної власності подружжя: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 21 липня 2011 року із реєстраційним номером 34020669, номер запису 15621 в книзі 112 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 21 липня 2011 року із реєстраційним номером 34020669, номер запису 15621 в книзі 112.

Судовий збір у розмірі 1 869 (одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок віднести на користь держави.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 1 869 (одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок судового збору, сплаченого ним при подачі позовної заяви згідно квитанції до платіжної інструкції №13-16436146/С від 13 жовтня 2023 року, банк платника АТ «Полтава-банк», до ГУК у Полт.обл/Шевченків р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України, код отримувача 37959255, розрахунковий рахунок №UA0016722.

Позивач громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець села Степне, Полтавського району, Полтавської області, місце реєстрації АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач - громадянка України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка села Петрівці, Миргородського району, Полтавської області, місце реєстрації АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресоюhttp://court.gov.ua/sud1622/з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Повний текст рішення складено 14 березня 2024 року.

Суддя І.О.Блажко