Провадження № 2/390/345/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2024 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Бойко І.А.,

при секретарі Кондратовій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами № 2308361 від 30.08.2021, № 17232-10/2021 від 22.10.2021 у загальному розмірі 38510,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати у виді судового збору у розмірі 2684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем шляхом підписання документів електронними підписами було укладено кредитний договір № 2308361, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн та зобов`язався його повернути, у тому числі сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику у строки, передбачені кредитним договором, тому у відповідача перед ТОВ «Лінеура» утворилась заборгованість у загальному розмірі 28430 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 18430 грн заборгованість за процентами на дату переуступлення прав вимоги, яке відбулось 05.05.2023.

05.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05052023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 , а ТОВ «ФК ЄАПБ» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема за договором № 2308361 від 30.08.2021.

22.10.2021 між ТОВ «ФК Інвеструм» та відповідачем шляхом підписання документів електронними підписами було укладено кредитний договір № 17232-10/2021, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн та зобов`язався його повернути, сплатити проценти за користування кредитом в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику у строки, передбачені кредитним договором, тому у відповідача перед ТОВ «ФК Інвеструм» утворилась заборгованість у загальному розмірі 10080 грн, з яких: 4000 грн заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 6080 грн заборгованість за процентами на дату переуступлення прав вимоги, яке відбулось 13.01.2023.

13.01.2023 між ТОВ «ФК Інвеструм» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК Інвеструм» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 , а ТОВ «ФК ЄАПБ» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема за договором № 17232-10/2021 від 22.10.2021.

В добровільному порядку погашати заборгованість за кредитними договорами відповідач відмовляється, тому позивач звернувся до суду.

В заяві від 01.08.2024 представник позивача зазначив, що підписання договорів здійснювалось електронними підписами відповідача, відтвореними шляхом використання одноразових ідентифікаторів, які відповідач отримував за своїм номером телефону. Електронні договори, які укладались між відповідачем та первісним кредитором, мають силу договору, який укладений в письмовій формі. Після підписання договору відповідач впродовж 14 днів не відмовився від договору та почав використовувати кредитні кошти. На підтвердження укладання кредитних договорів представник позивача надав примірники кредитних договорів в елекронному вигляді.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві представник позивача позов підтримав, просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач в поданих до суду заявах зазначив, що він ставить під сумнів справжність наданих документів, так як оригінали кредитного договору та договору факторингу суду не надані. В судовому засіданні зазначив, що позивач не довів переходу до нього прав вимог за кредитними договорами, тому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши доводи, які містяться в заявах сторін, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи зі наступного.

Суд установив, що 30.08.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 електронними засобами укладено договір споживчого кредиту № 2308361, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу споживчий кредит у розмірі 10000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розділом 1 договору передбачено, що строк кредитування становить 30 днів, процентна ставка фіксована 1,9 % в день, яка також застосовується у випадку пролонгації строку кредиту. Згідно пункту 1.6 договору орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 15700 грн. При цьому в розділі 4 договору зазначено, що клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом, шляхом підписання додаткового договору зі збереженням фіксованої процентної ставки. Крім того, за наявності непогашеної заборгованості за договором після пролонгації договору за ініціативою клієнта, відбувається автопролонгація договору ще на 15 календарних днів. Загальна кількість автопролонгацій обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.7-16).

З додаткового договору від 18.11.2021 до договору № 2308361 про надання коштів на умовах споживчого кредиту вбачається, що строк користування кредитом продовжено на 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 19.12.2021. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього додаткового договору складає 15700 грн. Договір підписаний позичальником електронним підписом, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.17-20).

Відповідно до договору про надання фінансового кредиту № 17232-10/2021 від 22.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія "Інвеструм"» та ОСОБА_1 електронними засобами укладено договір, відповідно до якого ТОВ «ФК "Інвеструм"» надало відповідачу кредит у розмірі 4000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розділом 1 договору передбачено, що строк кредитування становить 30 днів, процентна ставка фіксована 0,5 % на добу, яка також застосовується у випадку пролонгації строку кредиту. При цьому в п.1.2, 5.2, договору сторони обумовили, що під час укладання договору вони креувались вимогами Закону України «Про елекронну комерцію». Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.31-34).

Відповідно до заявок на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту та додаткових угод від 20.11.2021, 26.11.2021, 03.12.2021, 10.12.2021, 17.12.2021, 24.12.2021, до додаткового договору № 17232-10/2021 від 22.10.2021, строк користування кредитом продовжувався, та востаннє продовжено до 30.12.2021. Загальна заборгованість за кредитом складає 4580 грн і складається із: 4000 грн сума кредиту, 580 грн сума відсотків. Додаткові угоди підписані ОСОБА_1 електронним підписом (а.с.35-40).

З договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 вбачається, що між ТОВ «Фінансова компанія Інвеструм» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладений зазначений договір, за яким останнє набуло право вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. В реєстрі боржників до договору факторингу за № 13012023 містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитним договором № 17232-10/2021, розмір якої становить 10080 грн та складається із 4000 грн заборгованості за тілом кредиту, 6080 заборгованості за відсотками (а.с.123-132).

З договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023 вбачається, що між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «ФК ЄАПБ» укладений зазначений договір, за яким останнє набуло право вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. В реєстрі боржників до договору факторингу за № 1278 містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитним договором № 2308361, розмір якої становить 28430 грн та складається із 10000 грн заборгованості за тілом кредиту, 18430 заборгованості за відсотками (а.с.134-141).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2308361 від 30.08.2021, яку здійснило «ФК ЄАПБ» в період з 05.05.2023 по 31.10.2023, розмір заборгованості становить: 10000 грн - тіло кредиту, 18430 грн - відсотки (а.с.25).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 17232-10/2021 від 22.10.2023, яку здійснило «ФК ЄАПБ» в період з 13.01.2023 по 31.10.2023, розмір заборгованості становить: 4000 грн - тіло кредиту, 6080 грн - відсотки (а.с.46).

Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналіз доказів, які дослідив суд, свідчить, що 30.08.2021 між ТОВ «Лінеура України» та ОСОБА_1 , а також 22.10.2021 між ОСОБА_1 , та ТОВ «ФК Інвеструм» укладені кредитні договори, за якими товариства надали останньому кредити у розмірі 10000 грн та 4000 грн.

Зміст кожного з договорів містить всі істотні умови, стосовно яких їх сторони дійшли згоди: предмет договору (вид кредиту за способом його надання, розмір кредиту, валюта кредиту), умови щодо розміру процентів, типу процентної ставки, порядку сплати процентів, у випадку застосування змінюваної процентної ставки умови щодо порядку її обчислення та максимальний розмір збільшення процентної ставки за кредитом, строк повернення кредиту.

За своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регулюється Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.

Письмові докази, які дослідив суд свідчать, що договір № 2308361 від 30.08.2021 з та додатковій угоди до нього, укладені та підписані з дотриманням вимог Закону № № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, у тому числі ст. 12, яка визначає обов`язкові умови договору про споживчий кредит.

Кредитний договір № 17232-10/2021 та додаткові угоди до нього укладені з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Отже підстави вважати, що кредитні договори укладені з порушенням вимог законодавства, що регулюють порядок їх укладень, у суду відсутні.

В письмовому запереченні проти позову відповідач зазначив, що він ставить під сумнів справжність наданих позивачем кредитних договорів.

З приводу зазначеного суд зазначає таке.

Між сторонами виник спір з приводу заборгованості за кредитними договорами, які укладені в електронній формі.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі інтернет) (частина перша статті 100 ЦПК України).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копія) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини друга п`ята статті 100 ЦПК України).

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20 учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 09.07.2024 у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витребувано оригінали наступних документів:

- кредитного договору № 2308361 від 30.08.2021,

- кредитного договору № 17232-10/2021 від 22.10.2021,

- договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023,

- договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023.

01.08.2024 засобами електронного зв`язку представник позивача надала до суду в електронній формі договір № 2308361 від 30.08.2021, додаткові договори до цього договору від 21.09.2021, від 22.10.2021, від 18.11.2021.

Крім того, представник позивача повідомив, що надати оригінал договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 не представляється можливим, оскільки за вказаним договором на даний час ведеться активна претензійно-позовна робота по стягненню кредитної заборгованості. Позивач не має змоги надати суду оригінали договорів факторингу, оскільки вони містять дані щодо великої кількості боржників, інформація щодо яких не може бути розголошена згідно вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідач висловлює сумнів щодо окремих доказів, які надав позивач, а саме щодо кредитних договорів та договорів факторингу, в той же час не зазначив та не конкретизував, чим зазначені договори суперечать вимогам законодавства, у тому числі та не виключено через явно несправедливі умови, виконання яких ставлять його у вимушено несприятливі умови.

Факт укладання кредитних договорів відповідач не заперечує.

Таким чином, відповідач належними, допустимими та достовірними доказами презумпцію правомірності кредитних договорів не спростував, контррозрахунку заборгованості не навів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Стаття ст.1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Доказами, які дослідив суд, підтверджено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов споживчого кредиту № 2308361 від 30.08.2021 та додаткових договорів до нього, відповідач не повернув кредит (тіло) у сумі 10000 грн. За договором фінансового кредиту № 17232-10/2021 від 22.10.2021 та додаткових угод до нього ОСОБА_1 не повернув кредит (тіло) у розмірі 4000 грн.

Згідно фактичних обставин, які встановив суд, проценти за користування кредитними коштами нараховуються щоденно, а процентні ставки є фіксованими. Строк кредитування за обома договорами неодноразово продовжувався в такому ж порядку, в якому укладалися і самі кредитні договори.

Стосовно позовних вимог в частині суми заборгованості за відсотками суд зазначає таке.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до умов договору споживчого кредиту № 2308361 сторони обумовили, що строк дії договору становить 30 днів, а відповідно до додаткового договору від 18.11.2021 строк користування кредитом продовжено сторонами на 30 днів, датою повернення кредиту є 19.12.2021, при цьому розмір заборгованості по відсоткам становить 5700 грн.

Відповідно до умов договору фінансового кредиту № 17232-10/2021 сторони обумовили, що кредит надається на 30 днів, а строк кредитування становить до 20.11.2021. Відповідно до додаткових угод строк користування кредитом продовжувався сторонами неодноразово продовжувався, датою повернення кредиту є 30.12.2021, при цьому розмір боргу за несплаченими відсотками становить 580 грн.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження продовження строку кредитування після 19.12.2021 за договором № 2308361 та після 30.12.2021 за договором № 17232-10/2021.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Зазначене не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Отже, за встановленими обставинами справи, позивач нарахував заборгованість за відсотками після завершення строку правомірного використання кредитних коштів за відсутності умов договору, що такі відсотки є мірою відповідальності ОСОБА_1 згідно ст.625 ЦК України, що суперечить вимогам діючого законодавства.

В той же час позивач має право на отримання відсотків, які нараховані на суму кредиту № 2308361 за період дії договору, а саме: з 30.08.2021 по 19.12.2021, також є правомірним отримання відсотків за кредитним договором № 17232-10/2021 за період з 22.10.2021 по 30.12.2021, оскільки, використання позики ОСОБА_1 у зазначений період є правомірним.

Правомірність нарахування відсотків в період дії договору визнає і відповідач, про що він зазначив у відзиві на позов.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Зважаючи, що сторони помилилися в розрахунку розміру заборгованості по відсотках, суд самостійно визначає таку заборгованість. За умовами додаткових угод до кредитних договорів розмір заборгованості за відсотками за кредитом № 2308361 становить 5700 грн, а за договором № 17232-10/2021 580 грн.

Отже сукупний розмір заборгованості за відсотками становить 6280 грн (5700+580).

Таким чином, з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» заборгованість на загальну суму 20280 грн, з яких: за кредитним договором № 2308361 заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 10000 грн, заборгованість за відсотками 5700 грн; за кредитним договором № 17232-10/2021 - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4000 грн, заборгованість за відсотками 580 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.12-14 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 514, 530, 638, 652, 1054 України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» заборгованість на загальну суму 20280 грн, з яких: за кредитним договором № 2308361 заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 10000 грн, заборгованість за відсотками 5700 грн; за кредитним договором № 17232-10/2021 - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4000 грн, заборгованість за відсотками 580 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» судовий збір у розмірі 1413,43 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 03.01.2025.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"», вул.Симона Петлюри, 30, м.Київ, поштовий індекс 01032, 4;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: с.Веселівка Кропивницький район, Кіровоградська область, РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко