справа № 209/5757/23
провадження № 2/208/288/24
РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л., представника позивача Світличного О.С., представника відповідача Акціонерне товариства «Українська залізниця» - Килівник Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерне товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерне товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати.

У своєму позову позивач ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень до позову, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ та Додаток до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 належну суму заробітної плати та інших виплат за період дії Наказу та Додатку до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос по дату звільнення 18 вересня 2023 року в сумі 381 986 грн. 16 коп.;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» та 01 квітня 2022 року наказом відповідача № 389/ос із позивачем призупинено дію трудового договору з 01 квітня 2022 року.

У своєму позові позивач зазначила, що уповноважені особи відповідача не повідомляли про призупинення трудового договору. 01 квітня 2022 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» прийнято наказ № 389/ос, у якому зазначається, що у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організувати процеси діяльності Товариства та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, наказали:

- Припинити з 01 квітня 2022 року простій, ведений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівниками, які зазначені у Додатку 1 до наказу;

- З 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинити дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу;

- Призупинити дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин;

- Відшкодування заробітної плати, гарантованих та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України.

Так, відповідачем прийнято наказ № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року, згідно якого працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю переведено на простій та потім з останнім призупинили дію трудових договорів.

Позивач працює у Акціонерному товаристві «Українська залізниця», а саме у Департаменті внутрішнього аудиту та контролю на посаді «Старший ревізор» та згідно із Витягом з додатку 1 до наказу Акціонерне товариство «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року позивачу призупинили трудовий договір.

Вважає незаконним Наказ та Додаток до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 . Зазначив, що відповідно до роз`яснення від 08 червня 2022 року Головного управління Держпраці у Київській області зазначено, що не можна призупиняти дію трудового договору з працівниками в місті, де не ведуться бойові дії, працівник може виконувати свою роботу, а підприємство цю роботу може надати.

Позивач звертався до відповідача з повідомлення про готовність працювати та поновити дії трудового договору, на що останній отримав відмову від відповідача та відповідач не надав для ознайомлення наказ № 389/ос від 01 квітня 2022 року про порушення наявні в наказі стало відомо у день його отримання, а саме 30 серпня 2023 року на офіційну адресу адвоката.

В подальшому позивача було звільнено із займаної посади та наказом № 1787/ос від 18 вересня 2023 року прийнято на роботу до відповідача на іншу посаду та відповідач не заплатив грошові кошти за період незаконного призупинення трудового договору з 01 квітня 2022 року по 18 вересня 2023 року.

Зазначає, що наказ № 389/ос від 01 квітня 2022 року та Додаток до нього не відповідає нормам 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». У наказі № 389/ос від 01 квітня 2022 року та Додатку до нього зазначається, що у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства. Зазначена інформація про причину призупинення є загальною та не містить конкретно до працівників Департаменту, а саме і до позивача. Також відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки відповідача, а саме не зазначено паспортні данні, РНОКПП, дату народження, місце реєстрації.

Представник відповідача Акціонерне товариства «Українська залізниця» надав суду відзив на позов, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що позивач звернулась до суду із пропуском строку та просить суд застосувати норму ст. 233 КЗпП України. Так, у відзиві представник зазначив, що відповідачем у відповідь на адвокатський запис надано усі запитуванні копії документів та при цьому позивач на вказану нею електронну адресу отримувала розрахунки заробітної плати в яких було зазначено, що трудовий договір з нею призупинений, що ставить під сумнів твердження позивача, що до 30 серпня 2023 року вона не отримувала будь-яких повідомлень про призупинення її трудового договору.

ОСОБА_1 на протязі всього часу призупинення трудового договору, про факт призупинення якого їй було беззаперечно відомо. Позивач жодного разу особисто не зверталась до АТ «Укрзалізниця» з проханням запропонувати їй іншу роботу та посаду та зі сторони позивача лише 18 серпня 2023 року відповідачем отримано запит адвоката про необхідність надати документи. Отримання позивачем наказу про призупинення дії Трудового договору у серпні 2023 року, а тим більше-ознайомлення з наказом не можуть вважатись моментом відліку строку звернення до суду в межах цієї справи.

Крім того, зазначив також, що посилання позивача на те, що уповноважені особи відповідача не повідомляли про призупинення трудового договору не відповідає дійсності, оскільки відповідачем 27 липня 2022 року отримано заяву позивача, у якій остання повідомила про факти, що їй відомо про призупинення трудового договору та в якій вона зазначила про вимог поновлення дії трудового договору. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. Тобто фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контролю було зупинено та повідомлено, що плани внутрішніх аудитів на 2022 рік Наглядовою радою АТ «Укрзалізниця» затверджені не були. Таким чином, АТ «Укрзалізниця» позбавлена можливості надати працівникам Департаменту відповідну роботу, а працівники департаменту позбавлені можливості виконувати таку роботу.

Враховуючи вказане та основну специфіку завдань та обов`язків працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», процедура призупинення дії трудових договорів проведена відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та завчасно було повідомлено ОСОБА_1 про призупинення дії її трудового договору, ще у квітні 2022 року, а також на особисту електронну адресу позивача щомісячно та під час закриття розрахунку заробітної плати в автоматизованому режимі засобами АСБО «Фобос» направлялися розрахункові листки за лютий травень 2022 року.

Так, з урахуванням вимог ч.1 ст. 233 КЗпП України, вважає, що тримісячний строк для звернення до суду для позивача сплинув, а подання позовної заяви більш ніж через рік є порушення строку та підставою для відмовити у задоволенні позову.

Роботодавець у зв`язку зі збройною агресією перебуває у таких умовах, коли не може надати відповідному працівнику роботу, працівник автоматично є таким, що не може виконувати роботу, оскільки робота для такого працівника відсутня. Разом з тим, військова агресія російської федерації проти України призвела до значних руйнувань залізної інфраструктури, втрати майна та активів Товариства, обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» критично зменшилися.

Всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниця» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни. Актом простою від 24 лютого 2022 року засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією російської федерації проти України, з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. Так, згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників апарату управління відповідно до додатку 1. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24 березня 2022 року № Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», виклавши його у новій редакції.

Так, згідно з додатком 1 старшого ревізору ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року. Отже, вказаними документами підтверджено, що позивач є працівником Департаменту внутрішнього аудиту і контролю АТ «Укрзалізниця», робота якого була зупинена у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, тому позивач не мала можливості виконувати свої трудові обов`язки.

Так, підставою для призупинення дії трудового договору стала абсолютна неможливість надання позивачу роботи з боку АТ «Укрзалізниця», що в свою чергу, виключає можливість виконання позивачем роботи, та виключає можливість надання їй роботи з боку АТ «Укрзалізниця».

Окрім цього, призупинення дії трудових договорів застосовувалося до всіх працівників Департаменту внутрішнього аудиту і контролю АТ «Укрзалізниця».

Також у відзиві зазначено, що відповідачем вживались усі можливі заходи для забезпечення позивача роботою на іншій посаді, так як підрозділ в якому працювала ОСОБА_1 був ліквідований по причини повномасштабного вторгнення та введення в Україні військового стану.

Період часу з 01 квітня 2022 року не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки якби з позивача не було призупинено дію трудового договору, вона би все одно не працювала, а перебувала у простої і отримувала дві третини встановленого їй посадового окладу, а не середній заробіток та відповідачем було забезпечено позивача роботою, шляхом надання їй можливості заняття вакантних посад, що так само має бути враховано судом у разі прийняття рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, вважає, що умова наявності вини роботодавця беззаперечно відсутня з моменту направлення позивачу попередження про наступне вивільнення з переліком вакантних посад.

У зв`язку із викладеним просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача Світличний О.С. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилався на обставини викладені в позові. З урахуванням уточнень до позову, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ та Додаток до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 належну суму заробітної плати та інших виплат за період дії Наказу та Додатку до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос по дату звільнення 18 вересня 2023 року в сумі 381 986 грн. 16 коп.;

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Килівник Р.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, надав суду відзив на позовні вимоги, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи

11 грудня 2023 року, 02 січня 2024 року, 20 лютого 2024 року, 19 березня 2024 року, 28 березня 2024 року, 03 червня 2024 року, 05 липня 2024 року, представником відповідача надана заява про розгляду справи в режимі відеоконференції.

11 грудня 2023 року представником відповідача наданий суду відзив на позовну заяву.

11 січня 2024 року представником позивача надані суду письмові пояснення.

19 січня 2024 року представником відповідача надані суду заперечення на письмові пояснення представника позивача.

05 квітня 2024 року представником позивача надана заява про розгляд справи в режимі відеоконференції.

05 квітня 2024 року представником відповідача надане суду клопотання про витребування доказів.

04 червня 2024 року представником позивача долучені докази по справі.

04 червня 2024 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

ІІІ. Процесуальні дії суду

17 листопада 2023 року ухвалою суду справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

11 грудня 2023 року, 15 січня 2024 року, 03 червня 2024 року, 04 червня 2024 року, 05 липня 2024 року, 12 липня 2024 року ухвалами суду задоволено клопотання про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції.

ІV. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин

В судовому засіданні встановлено, що позивач відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» № 2201/ос від 30 листопада 2016 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 працювала на посаді старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» № 2009/ос від 18 серпня 2017 року про прийняття на роботу Остапенко С.М. переведена на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Придніпровська залізниця» Департаменту аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до пункту 54 Положення про наглядову раду акціонерного товариства «Українська залізниця» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938, наглядова рада обов`язково утворює комітет з аудиту.

Наглядова рада АТ «Укрзалізниця» у відповідності до пункту 7.7. Положення Департаменту затверджує плани проведення аудитів.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 Регламенту організації та проведення внутрішнього аудиту та контролю в ПАТ «Укрзалізиця», введеного в дію наказом від 26 червня 2018 року № 401, поточні аудити здійснюються на підставі піврічних планів проведення аудиту, а також за окремим дорученням голови правління Товариством.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тим Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Таким чином, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторській послуги згідно з затвердженими наглядовою радою планами внутрішніх аудитів та листом від 07 листопада 2022 року повідомлено, що станом на дату видачі такого листа Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались.

24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. Так, згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до відміни для працівників апарату управління відповідно до додатку 1. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24 березня 2022 року № Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», виклавши його у новій редакції.

Так, згідно з додатком 1 старшого ревізору ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року. Отже, вказаними документами підтверджено, що позивач є працівником Департаменту внутрішнього аудиту і контролю АТ «Укрзалізниця», робота якого була зупинена у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, тому позивач не мала можливості виконувати свої трудові обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи листом від 01 квітня 2022 року директором Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Трояном О. було надано перелік працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового аудиту та контролю внаслідок критичного зменшення обсягів робіт через військову агресію російської федерації проти України.

В судовому засіданні встановлено, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що є наслідком втрати можливості повноцінно організувати процеси діяльності Товариство через військовою агресією російської федерації проти України та у зв`язку з запровадженням в України воєнного стану, керуючись статтею 13 Закону України «Про організації трудових відносин в умовах воєнного стану» простій позивача припинено та призупинено дію її Трудового договору з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Відповідно до Наказу 2009/ос від 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 з 21 серпня 2017 року встановлений оклад у розмірі 7 769 грн. та відповідно до наданої довідки № 469 від 07 грудня 2023 року, яка видана директором АТ «Укрзалізниця» Гавура О.В. на ім`я ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата якої складає 959,79 грн. та середньомісячна плата 20 155,50 грн..

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є наказ та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин, до яких застосовуються положення Кодексу законів про працю України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Оцінка суду

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292 св 23); постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 465/3919/22, (провадження № 61-17848 св 23).

Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 523/11673/22 (провадження № 61-5654 св 23), розглядаючи спір про звільнення 22 серпня 2022 року з посади сестри-господині в школі/таборі в м. Одесі на підставі пункту 6 частини першої статті 41 КЗпП України, дійшов висновку, що «існування воєнного стану автоматично не означає знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. При цьому суд зауважує, що пункт 6 частини першої статті 41 КЗпП України не містить умов за яким трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця у зв`язку із нерентабельністю внаслідок того, що установа фактично не працює чи неможливістю роботодавця організувати безпеку працівникам тощо. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції чинній на час звільнення позивачки з роботи, м. Одеса до переліку таких територій включена не була. Оскільки ДП Українського дитячого центру «Молода гвардія» розташоване на території, де не проводяться бойові дії, неможливість забезпечити позивачку роботою, визначену трудовим договором не пов`язана із відсутністю виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, а саме по собі існування воєнного стану в країні та обставини, пов`язанні з тим, що фактично дитячій табір не працює, не є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за пунктом шостим частини першої статті 41 КЗпП України».

За змістом статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду старшого ревізора Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця».

Факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим.

АТ «Українська залізниця» обґрунтовувало неможливість надання роботи позивачу тим, що обсяги господарської діяльності товариства у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, зменшилися, кількість зруйнованого та пошкодженого майна зросла, а робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Українська залізниця», які не виконують критично важливі завдання, була зупинена, тому з метою забезпечення функціонування підприємства виникла необхідність вжити заходів щодо призупинення дії трудових договорів з працівниками, забезпечити роботою за посадами яких було неможливо.

У наказі АТ «Українська залізниця» про призупинення дії трудового договору від 01 квітня 2022 року № 389/ос вказано про те, що з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у додатку 1 до цього наказу.

Оскільки у справі не встановлено обставин неможливості надання відповідачем позивачу роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, тому суд приходить до висновку про те, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним.

Як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, АТ «Українська залізниця» здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів.

Дію трудових договорів відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з позивачем, але не з усіма працівниками.

Сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймає посаду старшого ревізора Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця».

Суд має насамперед з`ясувати, а відповідач довести, неможливість надання та виконання роботи.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2023 року у справі № 161/7449/22 (провадження № 61-735 св 23), від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897 св 23).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому не підлягає застосуванню частина четверта цієї статті про те, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника.

Відповідно до статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, тому вимоги позивача про визнання незаконним та скасування Наказу та Додатку до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 підлягають задоволенню із покладання на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу середню заробітну плату за весь час її перебування у вимушеному прогулі.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням відповідно до положень КЗпП України, та фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він міг отримати, коли б працював на своєму робочому місці та виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору свідчить про фактичну наявність вимушеного прогулу працівника, пов`язаного з незаконним наказом відповідача.

Тому з метою відновлення порушених трудових прав відповідно до вимог ст.ст. 2, 5, ч. 9 ст. 10 ЦПК України та положень ст. 235 КЗпП, якої передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Окрім цього, сторонами не надано доказів працевлаштування позивача та отриманням нею заробітку чи будь-якого доходу у період призупинення відповідачем дії трудового договору, за яких суд мав би підстави дійти висновку про те, що позивач не була позбавлена заробітку (доходу), як єдиного засобу існування.

Зважаючи на вищенаведене, відсутність підстав для призупинення дії трудового договору, а отже, застосування положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо відшкодування заробітної плати на час призупинення трудового договору, надає підстави для захисту прав позивача на отримання заробітної плати шляхом стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь позивача середнього заробітку за період з 01 квітня 2022 року по 18 вересня 2023 року.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середньоденна заробітна плата позивача складає (959,79 грн. згідно наданої довідки); розмір середнього заробітку складає (337 дні (кількість робочих днів за період з 01.04.2022 року по 18.09.2023 року) * 959,79 грн. (середньоденна заробітна плата) 323 449 грн. 23 коп. (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у розмірі 323 449 грн., тобто частково в сумі 323 449 грн. 23 коп. (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Щодо строку звернення до суду з позовом, на який посилається представник відповідача

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX Прикінцеві положення такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22) дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Заявляючи відповідне клопотання про поновлення вказаного строку, особа не повинна наводити конкретних причин його пропуску, окрім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, оскільки строк звернення до суду не пропущено.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Як встановлено судом оскаржуваний наказ був винесений відповідачем під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який завершився 30 червня 2023 року, врахував строк, визначений статтею 233 цього Кодексу, відтак позивачка, звернувшись до суду 26 вересня 2023 року (конверт, штамп - 29.09.2023) не пропустила строк на звернення до суду з цим позовом.

Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та те, що позовні вимоги задоволені та позивача при звернення до суду був звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 3 234 (три тисячі двісті тридцять чотири) грн. 49 коп. підлягає стягненню з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави.

Керуючись Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст.ст. 41, 46, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 76, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерне товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати Наказ та Додаток до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині, що стосується старшого ревізора Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Акціонерне товариства «Українська залізниця» Остапенко Світлани Миколаївни.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період дії Наказу та Додатку до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос по дату звільнення 18 вересня 2023 року в сумі 323 449 грн. (триста двадцять три тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 23 коп. (без урахування обов`язкових податків та зборів).

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Акціонерне товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 3 234 (три тисячі двісті тридцять чотири) грн. 49 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариства «Українська залізниця», , адреса: 03150, місто Київ, Печерський район, вул. Єжи Гедройця, буд. № 5.

Суддя Похваліта С. М.