ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Суми

Справа №591/385/22

Номер провадження 22-ц/816/221/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

в присутності

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цуканова Валерія Валерійовича ,

представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Рижова Сергія Євгенійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Державного підприємства «СЕТАМ» та Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року у складі судді Клименко А.Я., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 28 вересня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до Державного підприємства «СЕТАМ», Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визнання електронних торгів недійсними,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення яким: визнати недійсним електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 10 листопада 2021 року з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним протокол №559416 проведення електронних торгів від 10 листопада 2021 року з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним акт про проведені електронні торги від 24 листопада 2021 року, складений старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Трегубовим О.В.; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, у випадку, якщо таке свідоцтво було отримано ОСОБА_4 .

Свої вимоги мотивувала тим, що на час проведення аукціону малолітня донька ОСОБА_3 була зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно, мала право на проживання та користування житловим приміщенням, про що було відомо виконавчій службі, проте, інформація про зареєстровану дитину не містилась в заявці на реалізацію, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду, не були додані до заявки на реалізацію. У порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі Порядок реалізації арештованого майна) під час реалізації квартири призвели до порушення права малолітньої ОСОБА_3 на проживання та користування житловим приміщенням, позбавивши дитину місця проживання. Крім того зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки набута ними за час спільного проживання, та належить їм в рівних частках з моменту придбання. За таких обставин, відчуження належної ОСОБА_1 частки в квартирі на публічних торгах без її згоди порушує її право як співвласника цього майна на вільне користування і розпорядження ним. Вказує, що державним виконавцем не було перевірено чи не володіє боржник квартирою разом з іншими особами, не було виділено в натурі майно із спільної сумісної власності, не проведено належної реєстрації речових прав на нерухоме майно за боржником, не повідомлено співвласника нерухомого майна про його передачу на реалізацію. Крім того, позивач вважає, що державним виконавцем не проведено належного опису та арешту майна, що виключає можливість ідентифікувати майно, його склад та стан, а також суттєво вплинуло на визначення вартості майна, враховуючи здійснення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності без його огляду, що потягло за собою реалізацію майна за значно нижчою ціною від ринкової.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання електронних торгів недійсними задовольнити частково.

Визнано недійсним електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 10 листопада 2021 року з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним протокол №559416 проведення електронних торгів від 10 листопада 2021 року з реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним акт про проведені електронних торгів від 24 листопада 2021 року, складений старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Трегубовим О.В.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «СЕТАМ», Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі - 3969 грн 60 коп. в дольовому порядку, тобто по 1323 грн 20 коп. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідачі ДП «СЕТАМ» та Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), подали апеляційні скарги.

Так, Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що на момент передачі на торги квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності виключно ОСОБА_2 . Нормами чинного законодавства визначено, що копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду подається разом із заявкою на реалізацію арештованого майна лише в разі, якщо дитина мала право користування нерухомим майном на момент передачі майна на реалізацію. Посилаючись на те, що на момент передачі на реалізацію нерухомого майна 21 жовтня 2021 року, відповідно до даних ЦНАП в квартирі не було зареєстровано неповнолітніх осіб, дочка ОСОБА_2 ОСОБА_5 була зареєстрована там вже після такої передачі, з метою ухилення від виконання судового рішення.

Наголошує на тому, що навіть якщо існували порушення під час оцінки майна, вони жодним чином не вплинули на результати електронних торгів, а права та інтереси ОСОБА_1 та малолітньої Лічної Єсенії не порушені, оскільки вони не були власниками реалізованого майна.

В апеляційній скарзі ДП «СЕТАМ», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використали свою малолітню дочку ОСОБА_3 для уникнення сплати боргу, зареєструвавши її в спірній квартирі після передачі квартири на реалізацію.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановив порушення норм Порядку реалізації арештованого майна під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результати електронних торгів та порушення законних прав позивача у результаті проведення електронних торгів.

Наголошує на тому, що оскільки позивач не була стороною договору купівлі-продажу, укладеного на спірних електронних торгах, обраний нею спосіб захисту своїх прав є неналежним та неефективним, що є підставою відмови у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк, подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та третьої особи, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що18 вересня 2012 року Зарічним районним судом м. Суми було видано виконавчий лист по справі № 1805/5998/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Сумської філії АТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитом в сумі 29772 долара США 33 цента, що в гривневому еквіваленті становить 237 752 грн 90 коп. та 2377 грн 53 коп. повернення судового збору.

Виконавче провадження № 49018905 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 1805/5998/2012 перебувало у провадженні Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні. У виконавчому провадженні було замінено стягувача на ОСОБА_6 (т.1, а.с. 97).

08 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу ДВС видано постанову про опис і накладення арешту на 6-ти кімнатну квартиру АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 65).

10 листопада 2021 року начальник Зарічного відділу ДВС Кубраков К.П. звернувся до ЦНАП у м Суми із запитом про надання інформацію про всіх зареєстрованих осіб у вказаному житловому приміщенні, а також дату такої реєстрації (т.1, а.с. 13).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 29 жовтня 2021 року (т.1, а.с. 14).

Згідно протоколу проведення електронних торгів від 10 листопада 2021 року № 559416 ДП «СЕТАМ» 10 листопада 2021 року проведено електронні торги з реалізації майна, лот №498216: шестикімнатна квартира загальною площею 137,58 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 17).

Переможцем визнано учасника № 5 ОСОБА_4 .

Початкова ціна зазначена 860950 грн 00 коп. Ціна продажу зазначена 860950 грн 00 коп.

Старшим державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми ПСМУ МЮ Трегубовим О.В. було складено акт про проведені електронні торги від 24 листопада 2021 року, затверджений начальником Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми ПСМУ МЮ (м. Суми) Кубраковим К.П., у якому вказано, що електроні торги по лоту № 498216 проведені з дотриманням вимог чинного законодавства та є підставою для подальшого отримання ОСОБА_4 у нотаріуса відповідного свідоцтва та державної реєстрації права власності на зазначене в акті майно у порядку, встановленому чинним законодавством України (т.1, а.с. 18).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2022 року, що постановою Сумського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року залишена без змін, визнано недійсною оцінку нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 здійснену 07 жовтня 2021 року, ТОВ «Приватна експертна служба» на замовлення старшого державного виконавця Зарічного відділу ДВС м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Трегубова О.В. (т.1, а.с. 129-131).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні електронних торгів не було дотримано Порядку реалізації арештованого майна, зокрема, не було враховано, що в квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина ОСОБА_7 , не було надано копії дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Крім того, продаж спірної квартири було здійснено за ціною, визначеною на підставі оцінки, що визнана у судовому порядку недійсною та такою, що понад удвічі менша ринкової вартості, згідно висновку іншого експерта, про що зазначено у судовому рішенні.

Проте, з такими висновками, повністю, погодитися колегія суддів не може.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що квартира АДРЕСА_2 , на час проведення електронний торгів належала на праві приватної власності ОСОБА_2

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, вказувала те, що оспорюваним правочином порушуються її права, як співвласника квартири АДРЕСА_2 , що за її ствердженням була придбана за час їх спільного проживання з ОСОБА_2 .

Статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проте, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що на час придбання квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку одноособово було зареєстровано за ОСОБА_2 , вона проживала з останнім однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також придбання цієї квартири за спільні кошти чи в наслідок спільних трудових зусиль.

Станом на час апеляційного перегляду рішення суду, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя судом не розглянута.

Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивачам не було доведено існування у неї та малолітньої Лічної Єсенії права власності на квартиру АДРЕСА_2 , та дійшов до безпідставного висновку про порушення прав позивачів проведеними ДП «СЕТАМ» 10 листопада 2021 року електронними торгами з реалізації вказаної квартири.

Крім того, колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги ДП «СЕТАМ», що позивачами обрано неналежний спосіб захисту їх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 та від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 зазначала, що реалізація майна, зокрема майнових прав, на прилюдних торгах полягає у продажу цього майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на нього до покупця - переможця прилюдних торгів. Тому, враховуючи передбачені законодавством щодо прилюдних торгів особливості, проведення таких торгів є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 і частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на публічних торгах і визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - державна виконавча служба й організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є їхній переможець. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба й організатор цих торгів, та покупець - переможець торгів (див. постанови від 5 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (пункти 40-41), від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 56)).

Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). З огляду на наведене неналежними та неефективними є відповідні дві вимоги позивача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга цієї статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Метою позову про витребування майна з чужого володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку позбавлення власника його нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) та № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц).

Рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 38)).

Якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від такого набувача лише у випадках, встановлених частиною першою статті 388 ЦК України (з урахуванням винятків, визначених у частині другій цієї статті), тоді як у недобросовісного набувача чи у добросовісного, який набув майно безоплатно, власник має право його витребувати у всіх випадках (стаття 387, частина третя статті 388 ЦК України).

Тому, якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане приміщення готелю, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі--продажу), складених на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункти 52, 57) і від 5 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункт 9.32)).

Таким чином, з огляду на те, що не було доведено на доказах, що оспорювані позивачами електронні торги порушують їх права та інтересів, та обрання ними неналежного способу захисту їх прав та інтересів, а тому колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої Лічної Єсенії

Враховуючи вищезазначене, рішення суду на підставі п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої Лічної Єсенії

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що за результатами апеляційного перегляду, вимоги заявників апеляційних скарг підлягають задоволенню апеляційним судом, тому понесені ДП «СЕТАМ» та Зарічним відділом ДВС витрати зі сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення суду підлягають стягнення із позивача ОСОБА_1 на їх користь.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Державного підприємства «СЕТАМ» та Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «СЕТАМ» 4465 гривень 80 копійок судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 4465 гривень 80 копійок судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 березня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова