БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/735/24, cправа № 733/1010/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2024 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 13 липня 2022 року у розмірі 4 000 доларів США 00 центів, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 462 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог зазначається, що 13 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав грошову суму у розмірі 4 000 доларів США 00 центів із зобов`язанням повернути кошти до 14 листопада

2022 року. В обумовлені договором строки відповідач суму позики не повернула. З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернулася до суду.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

27 лютого 2023 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2023 року дану справу передано за підсудністю на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2023 року прийнято до розгляду у спрощеному провадженні цивільну справу № 733/1010/22 та призначено судове засідання.

18 квітня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

15 травня 2023 року відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалами Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів та призначення архітектурно-будівельної експертизи.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Процик Д.Г. не з`явився, 27 листопада 2024 року подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому також вказав, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Володарський В.Л. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що 13 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , чоловіком відповідача укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки та 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому з позивачем було досягнуто домовленості щодо розстрочення частини платежу за будинок та земельну ділянку, саме з цих підстав написано розписку. Доводи позивача не свідчать про наявність між сторонами відносин позики. Просить суд відмовити у задоволенні даного позову.

Вислухавши заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2022 року між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позичені 4 000 доларів США ОСОБА_1 до 14 листопада 2022 року.

Факт отримання коштів у борг підтверджується розпискою від 13 липня 2022 року, написаною власноручно ОСОБА_2 зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів до 14 листопада 2022 року не виконала.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті

1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц.

При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

При розгляді даної справи встановлено, що у липні 2022 року ОСОБА_2 написала боргову розписку про отримання коштів у розмірі 4 000 доларів США, при цьому вона зобов`язалася повернути позичені кошти до 14 листопада 2022 року.

Подана на підтвердження укладення між сторонами договору позики розписки містить необхідні умови такого виду правочину, зокрема, дату її складання, отримання боржником від кредитора грошових коштів саме в позику із зобов`язанням щодо повернення позичених грошей у погоджений сторонами строк, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач послалася на укладення її чоловіком договору купівлі-продажу нерухомого майна 13 липня 2022 року та погодження у спосіб написання розписки відстрочення платежу за договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з частиною житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстрований у реєстрі № 461, предметом якого є земельна ділянка з розміщеною на ній частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки із частиною житлового будинку продаж цей вчинено за 595 000 грн. 00 коп.

У пункті 2.2 договору сторони ствердили, що кошти у повному обсязі сплачені покупцем продавцю до нотаріального посвідчення договору у визначеній законодавством формі. Підписання ними договору свідчить про проведення покупцем повного розрахунку за договором та відсутність будь-яких взаємних претензій, пов`язаних з укладенням договору та сплатою ціни продажу.

Таким чином, посилання відповідача та відстрочення сплати за договором купівлі-продажу у спосіб написання розписки, спростовуються умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 липня 2022 року. При цьому суд також звертає увагу, що стороною договору був ОСОБА_3 .

Заперечення наведені стороною відповідача доводів позивача не спростовують та не можуть бути прийняті судом до уваги.

Враховуючи наведене, а також той факт, що у визначений договором строк, відповідач грошові кошти не повернула, чим порушила умови договору позики, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 4 000 доларів США 00 центів.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 462 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 263-265, 279 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики від 13 липня 2022 року у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів та судовий збір у розмірі 1 462 (одна тисяча чотириста шістдесят два) грн. 40 коп.

Сторони у справі:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин