Справа №303/7578/23
4с/303/16/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого - судді Мирошниченко Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.

за участю стягувачки ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника стягувачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево скаргу ОСОБА_4 на дії та рішення приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник вважає неправомірними дії та рішення приватного виконавця Романа Р.М. щодо розрахунку заборгованості за аліментами, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей. Покликається на те, що всупереч сімейному законодавству розрахунок проведено, виходячи з валового доходу, який він мав протягом 2012-2020 рр. як приватний підприємець. Просить зобов`язати приватного виконавця провести розрахунок заборгованості з огляду на розмір середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та з урахуванням квитанцій про переказ на рахунок стягувачці грошових коштів на утримання дітей.

Стягувачка ОСОБА_1 стверджує, що скарга є безпідставною, а проведений приватним виконавцем розрахунок законним та обґрунтованим.

Скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця приватного округу Закарпатської області Романа Р.М. перебуває, виданий Мукачівським міськрайонним судом 15.11.2012 року, виконавчий лист №0707/8330/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до їх повноліття, починаючи з 11.09.2012 року.

Згідно з проведеним приватним виконавцем Романом Р.М. розрахунком від 08.08.2023 року заборгованість скаржника за аліментами станом на день проведення розрахунку склала 2 048 401 грн.

Як убачається з матеріалів виконавчого провадження та визнається стягувачкою, приватним виконавцем Романом Р.М. для розрахунку заборгованості за період 2012-2020 рр. взято розмір доходу приватного підприємця ОСОБА_4 .

Стягувачка не заперечує, що боржник протягом розрахункового періоду був зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебував на спрощеній системі оподаткування, проте вважає, що до 07.07.2017 р. ця обставина не мала юридичного значення, бо особливостей щодо розрахунку заборгованості за аліментами для фізичних-осіб підприємців до того часу сімейне законодавство не мало.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, під час проведення розрахунків розміру заборгованості за аліментами державний виконавець Роман Р.М. не взяв до уваги, що ОСОБА_4 як фізична особа-підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування, а отже заборгованість за аліментами в цьому випадку визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 708/326/18 (ухвала від 01.04.2019), предметом спору в якій була заборгованість за аліментами, що утворилася протягом 2012-2013 рр.

Зазначене обумовлене тим, що здійснюючи підприємницьку діяльність на свій ризик та перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (сплачуючи єдиний податок), платник аліментів не звітує до органів державної податкової служби про «чистий» дохід, з якого виконавець може вирахувати конкретну суму аліментів, призначену судом у частці від доходу.

З огляду на це заборгованість у таких випадках обчислюється виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

При цьому пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інштх осіб, затвердженого постановою КМУ від 26.02.1993 р. № 146, передбачає, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків, тобто положення цього пункту не поширюється на осіб, які перебувають на спрощеній системі оподаткування. Те ж саме стосується і статті 68 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої на підставі постанови державного виконавця звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника проводить підприємство, установа, організація, фізична особа, ФОП, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

З урахуванням наведеного заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів за період 2012-2020 рр. має бути перерахована за правилами частини 2 статті 195 СК України.

У пункті 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, визначено, що розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих, зокрема, із заяв та (або) розписок стягувача, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

За твердженням скаржника державний виконавець не прийняв від нього та не врахував під час проведення розрахунку заборгованості за аліментами квитанції про переказ протягом 2012-2021 рр. на рахунок стягувачки грошових коштів на загальну суму 368 117,01 грн, частин яких не ідентифікується за іменем платника, призначенням платежу та рахунком одержувача.

За клопотанням скаржника судом було витребувано від АТ «КБ «Приватбанк» відомості щодо надходження на рахунок стягувачки коштів за наявними у боржника квитанціями.

Проаналізувавши та співставивши отримані дані й надані скаржником оригінали квитанцій, суд прийняв як належні докази перерахунку платника аліментів на рахунки стягувачки квитанції на загальну суму 320551 грн зокрема: за 2012 рік на суму 3000 грн., за 2013 рік на суму 8480 грн, за 2014 рік на суму 8900 грн, за 2015 рік на суму 15978 грн, за 2016 рік на суму 24751 грн, за 2017 рік на суму 57945 грн., за 2018 рік на суму 47850 грн, за 2019 рік на суму 48945 грн, 2020 рік на суму 51895 грн, 2021 рік на суму 52843 грн.

Стягувачка в судовому засіданні визнала отримання від скаржника грошових коштів на загальну суму 144 720,04 грн. за квитанціями, в яких призначенням платежу вказані аліменти та кошти, що надійшли від платника « ОСОБА_7 ». Однак заперечує отримання аліментів за квитанціями, в яких платником зазначено ОСОБА_8 .

Суд не залишив без уваги те, що квитанції за 2012-2017 рр. не містять відомостей про платника, отримувача та призначення платежу. Ця обставина переконливо пояснена скаржником переказом грошей через термінал, що не предбачає наявності згаданих реквізитів. Водночас прийняті судом від скаржника за цей період квитанції співпадають за датою та розміром платежу з відомостями банку про переказ на рахунок стягувачки відповідних сум без зазначення платника.

Суд також зауважує, що, за визнанням сторін, ОСОБА_8 працював на приватного підприємця ОСОБА_9 та, як стверджує останній, за його дорученням, так само як і Мешко, здійснював перекази аліментів на рахунок стягувачки.

Своє твердження про те, що ОСОБА_10 нібито отримував від неї позики й таким чином повертав борги, жодними доказами не підтверджене. Так само бездоказовою та непереконливою з огляду на сукупність встановлених судом обставин є заява стягувачки про те, що кошти, які надійшли на її рахунок протягом розрахункового періоду були переказані через термінал нею особисто.

Таким чином, сума безпідставно неврахованих державним виконавцем грошових коштів при розрахунку заборгованості скаржника за аліментами становить 320 551 грн.

Релевантність решти наданих скаржником квитанцій не підтверджена, у зв`язку з чим скарга задовольняється частково.

Принагідно суд також звертає увагу виконавця на те, що у розрахунку заборгованості за 2020 рік проведено не помісячно, а станом на кінець кожного року, що суперечить вимогам частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись статтями 259-261, 263, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.08.2023 р. за № 02-01/6181 у виконавчому провадженні № 66061512.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича здійснити розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 66061512, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, та з урахування квитанцій про переказ коштів на рахунок стягувачки протягом розрахункового періоду на загальну суму 320 551 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Юрій Мирошниченко