Справа № 161/699/24 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/281/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

особи, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 ,

представника особи, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 адвоката Борща Н. М.,

представника особи, яка може набути статусу відповідача, ОСОБА_2 адвоката Пилипчука В. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, за апеляційною скаргою особи, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, яку обґрунтував тим, що з кінця 2008 року і до 12 грудня 2023 року він проживав однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільні доходи та витрати, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . За час спільного проживання вони спільними зусиллями придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору про пайову участь № 41 від 17 червня 2016 року.

З метою захисту своїх майнових прав, ОСОБА_1 висловлює намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

З метою усунення загрози невиконання та утруднення виконання рішення суду ОСОБА_1 вважає необхідним забезпечити майбутній позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , адже існує висока ймовірність того, що ОСОБА_2 , будучи одноосібним власником квартири, може в будь-який час відчужити цю квартиру без його відому, що, в свою чергу, може утруднити виконання рішення суду.

Посилаючись на зазначені обставини, особа, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 просив суд постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2024 року у цій справі у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відмовлено.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, особа, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу особа, яка може набути статусу відповідача, ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу особи, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні особа, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 та його представник адвокат Борщ Н. М. апеляційну скаргу підтримали, представник особи, яка може набути статусу відповідача, ОСОБА_2 адвокат Пилипчук В. Ф. апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Особа, яка може набути статусу відповідача, ОСОБА_2 подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Апеляційну скаргу особи, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , посилаючись у своїй заяві на необхідність забезпечення позову з метою ефективного захисту його прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду, не надав жодних належних та достовірних доказів, які свідчили б про реальну можливість відчуження спірної квартири, що в подальшому істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням вимог закону.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову.

Забезпечення позову по своїй суті застосовується з метою надання гарантії виконання в майбутньому прийнятого судового рішення та виключно в разі такої необхідності, при цьому такі заходи мають бути співмірними заявленим позивачем вимогам.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як передбачено частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України ).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79, частини 1 статті 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Пунктом 4 частини 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, за змістом статей 149, 151 ЦПК України до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема, входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачкою дій, спрямованих на відчуження квартири. Саме лише посилання заявника на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити і унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він має намір звернутися до суду, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору про пайову участь від 17 червня 2016 року (а. с. 12, 13).

У своїй заяві про забезпечення позову, особа, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 зазначив, що має намір звернутись до суду із позовом про поділ майна, набутого за час проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, однак доказів про наявність між ним та ОСОБА_2 відносин, що можуть характеризуватись як шлюбно-сімейні суду не надав, а також не надав доказів того, що між ним та ОСОБА_2 дійсно виник спір про поділ спільного майна та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того відповідно до частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Проте судом встановлено, що ОСОБА_1 навіть на час розгляду цієї справи в апеляційному суді не пред?явив позов до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність судового рішення.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу особи, яка може набути статусу позивача, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді