Номер провадження: 22-ц/813/1565/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року у складі судді Сегеди О.М.,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності на підставі свідоцтва приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 28.12.2010 належить квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Позивач зазначив, що з 07.12.2011 зареєстрований у вказаній квартирі, але з 23.12.2010 в квартиру вселитися не може, оскільки відповідачі перешкоджають йому у всякий спосіб вселитися, так як зі слів сусідів останні здають квартиру невідомим особам. Зазначив, що 07.11.2012 відповідач ОСОБА_2 незаконно зареєструвала у вказаній квартирі свою доньку ОСОБА_3 . За заявами ОСОБА_1 від 03.02.2021 та від 11.02.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зняті з реєстрації на підставі втрати права користування житлом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд мав би застосувати приписи ст. 391 ЦК України та захистити права позивача як власника квартири, проте пославшись на постанову ВС від 31.03.2021 у справі № 753/72/17, суд дійшов висновку про те, що оскільки квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 була обтяжена іпотекою і придбана не за кредитні кошти то колишній власник ОСОБА_2 зі своєю донькою не підлягають виселенню. При цьому, суд не звернув увагу на те, що 17.11.2012 відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 незаконно зареєструвала свою доньку ОСОБА_3 , незаконність реєстрації підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №1519/21953/12. Проживаючи в квартирі з 2011 року ОСОБА_2 користується усіма комунальними послугами, але не сплачує їх, що призвело до того, що на позивача було відкрито виконавче провадження №50215778 на підставі наказу від 07.12.2015 виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8987,34 грн. у квартирі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . На сьогодні заборгованість за комунальними послугами становить 60 000 грн. Апелянт зазначив, що судом не враховано факт здачі цієї квартири стороннім людям, що підтверджується відповіддю з Національної поліції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі заперечували проти доводів викладених в ній та просили відмовити в її задоволенні.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

12.02.2024 від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення в яких останні просили визнати недійсними дії позивача щодо їх виселення.

ОСОБА_3 в судове засідання 15.02.2024 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, його представника та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2001 року квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4

20 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ «TAC-КОМЕРЦБАНК» було укладено кредитний договір за № 030/10.06/88-19 КЛ, за умовами якого було отримано кредит у валюті.

20 жовтня 2006 року для забезпечення виконання ОСОБА_4 кредитного договору №030/10.06/88-19 КЛ від 20 жовтня 2006 року, між ОСОБА_4 та АКБ «TAC-КОМЕРЦБАНК» було укладено іпотечний договір за умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Тобто спірна квартира набута не за кредитні кошти.

Вбачається, що 28.12.2010 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Вказаний об`єкт нерухомості позивач набув на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеської області 28.12.2010, за результатами прилюдних торгів з реалізації зазначеної квартири, які були призначені ТОВ «Торговий дім Укрспецреапізація», яка перебуває під обтяженням, що раніше належала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2001.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що спірна квартира була обтяжена іпотекою та придбана за особисті кошти відповідачки та її чоловіка, а не за кредитні кошти, тому відсутні підстави для виселення відповідачів із спірної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Апеляційний суд в повній мірі не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з довідкою з виписки будинкової книжки про склад сім`ї та прописки 07.12.2011 ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 25.04.2001 була зареєстрована у вказаній квартирі та знята з реєстрації за рішенням суду 21.06.2011, потім зареєстрована на підставі рішення суду 07.11.2012.

ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , була вписана у картку матері 20.11.2006, виписана за заявою матері 01.12.2010, зареєстрована за заявою матері 07.11.2012.

Водночас, як встановлено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2016 у справі №1519/21953/12, яке набрало законної сили 26.04.2017, нотаріус при посвідченні договору іпотеки від 20.01.2006, переконалася в тому, що неповнолітня донька ОСОБА_3 не мала права власності та користування предметом іпотеки спірною квартирою. Сторони договору іпотеки, на час посвідчення договору іпотеки: ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4 підтвердили у нотаріуса, що за адресою місцезнаходження нерухомого майна, а саме в спірній квартирі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , не проживають та не зареєстровані малолітні і неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати Іпотекодавці, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування нерухомим майном.

Отже, судовим рішення встановлено, що на час укладення договору іпотеки ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , не була зареєстрована у спірній квартирі, не мала права власності та користування предметом іпотеки, а тому підстави для її реєстрації у спірній квартирі 07.11.2012 були відсутні. Отже, на даний час ОСОБА_3 без будь-якої правової підстави займає вказане спірне житлове приміщення, а тому підлягає виселенню.

Щодо вимоги про виселення ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи в цій частині проти позовних вимог вказує, про те, що спірна квартира є єдиним її житлом, яке було придбано нею та її чоловіком за особисті кошти. З часу придбання вказаної квартири вона разом з дочкою користуються нею по теперішній час.

На підтвердження вказаним обставинам останньою надано акт про встановлення факту проживання громадян від 01.09.2021, яким мешканцями квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 посвідчено факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично проживають в квартирі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з 2001 та 2002 по теперішній час.

Проте, як вбачається з листа Відділу поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, квартира АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , позивач звертався з заявою про вчинення правопорушення та інші дії за №9918 від 06.04.2021 та вході проведення перевірки, встановлено, що позивач звернувся з заявою про встановлення факту здачі спірної квартири в оренду на протязі 5-ти років. У зв`язку з цим працівниками поліції було встановлено, що раніше квартира здавалася в оренду невідомим громадянам на протязі тривалого часу. Даний факт підтвердили сусіди з квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 .

Рахунками на надання комунальних послуг, які містяться у справі, стверджується наявність заборгованості за надані комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтверджують факт того, що спірна квартира не є єдиним житлом ОСОБА_2 .

Проте, встановлено, що спірна квартира придбана не за рахунок кредиту, тому виселення можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла, у зв`язку з цим відсутні підстави для виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири без надання іншого постійного житла.

Крім того, суд помилково застосував до виниклих правовідносин вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому висновки про це підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення та позов в цій частині підлягає задоволенню. В частині позовних вимог до ОСОБА_2 про виселення рішення слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 .

В частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про виселення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23.02.2024

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева