справа № 361/9094/19
провадження № 2/361/59/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Зазимко А.Ю., Панек А.С., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 завдану майнову шкоду в розмірі 15268 грн. 98 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 15 серпня 2018 року близько 18.00 год. він, керуючи скутером марки SuzukiLet3 без номерного знаку по а/д Рожни-Димерка-Гоголів у Броварському районі Київської області, рухаючись зі сторони смт Велика Димерка в напрямку села Рожни, на повороті до садового товариства Родзинка, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля марки Opel Kadett, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , який порушив вимоги п. 14.2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), розпочав обгін його транспортного засобу, хоча він завчасно знизив швидкість та увімкнув покажчик лівого повороту, під`їхав до розподільної смуги та пересвідчившись у відсутності зустрічного транспорту, розпочав виконувати маневр повороту ліворуч. Зіткнення відбулось на нерегульованому перехресті з вини ОСОБА_2 , який грубо порушив вимоги ПДР України, під час здійснення маневру обгону допустив із ним зіткнення. Під час вказаної ДТП він отримав тілесні ушкодження, у тому числі компресійно-уламковий перелом хребця. Унаслідок чого він у період з 15 серпня по 13 вересня 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Броварській центральній районній лікарні. Під час перебування у медичній установі та після цього ним понесені витрати, пов`язані з лікуванням травм, отриманих унаслідок зазначеної ДТП.

17 квітня 2019 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/2554/19 встановлено, що ОСОБА_2 , будучи винним у вищевказаній ДТП, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Унаслідок вказаної ДТП йому, ОСОБА_1 , завдано матеріальних збитків, що полягає у витратах на лікування травм, отриманих унаслідок ДТП, на суму 15268 грн. 98 коп., що підтверджується фіскальними і товарними чеками.

Крім матеріальних збитків, йому (позивачу) завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків у результаті ДТП, як при безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час наїзду транспортного засобу відповідача. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був значний час. Він постійно нервує з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Зважаючи на викладене, моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Питель М.С. подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, розгляд справи просив здійснювати за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд він не повідомив, після ознайомлення його представником Біланом В.Ч. із матеріалами справи, відзив на позов до суду не подавав.

З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 серпня 2018 року близько 18.00 год. ОСОБА_1 , керуючи скутером марки SuzukiLet3 без номерного знаку по а/д Рожни-Димерка-Гоголів у Броварському районі Київської області, рухаючись зі сторони смт Велика Димерка в напрямку с. Рожни, на повороті до СТ Родзинка потрапив у ДТП за участю автомобіля марки Opel Kadett д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який порушив вимоги п. 14.2 ПДР України, розпочав обгін його транспортного засобу, хоча він завчасно знизив швидкість до 10 км/год, увімкнув покажчик лівого повороту, під`їхав до розподільної смуги, та пересвідчившись у відсутності зустрічного транспорту, розпочав виконувати маневр повороту ліворуч. Зіткнення відбулось на нерегульованому перехресті з вини ОСОБА_2 , який грубо порушуючи вимоги ПДР України, під час здійснення маневру обгону допустив з ним зіткнення.

17 квітня 2019 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/2554/19 встановлено, що ОСОБА_2 , будучи винним у вищевказаній ДТП, своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Дана постанова суду набрала законної сили 02 травня 2019 року.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що він унаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , отримав травми та у період з 15 серпня по 13 вересня 2018 року перебував на лікуванні, у зв`язку з чим ним понесені витрати на медичні препарати на загальну суму 15268 грн. 98 коп., також діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та пережитому стресі, яку він оцінює в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У ч. 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01 березня 2013 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими травмами внаслідок вказаної вище ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 поніс витрати на лікування травм, отриманих від ДТП та купівлю медичних препаратів.

Із доданих до позовної заяви фіскальних і товарних чеків вбачається, що загальна сума витрат на лікування, які здійснені позивачем ОСОБА_1 становить 15268 грн. 98 коп., які необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 як особи винної у завданні шкоди на користь позивача ОСОБА_1 як потерпілої особи.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Системно-правовий аналіз положень ст. ст. 1167, 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов`язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяну майну потерпілого. У випадку, коли така шкода заподіяна здоров`ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення прав, середня, нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина, відчуває страждання (моральну шкоду), а тому враховуючи, що кожна людина, у випадку завдання шкоди здоров`ю безумовно відчуває моральні переживання, дані факти не потребують доказуванню.

Європейський суд з прав людини у справі Ромашов проти України (заява № 67534/01) від 27 липня 2004 року присудив заявнику у відшкодування моральної шкоди 3000 євро, хоч заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково. Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суд враховує, що будь-яка середня, нормально реагуюча на ушкодження здоров`я, буде відчувати негативні емоції, моральні переживання, тому суд вважає, що позивачу безумовно у даній ситуації було завдано душевних страждань.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з принципу розумності і справедливості та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , у розмірі 5000 грн., тому вимоги позивача і в цій частині підлягають задоволенню.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що ґрунтуються на нормах закону, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути завдану майнову шкоду в розмірі 15268 грн. 98 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно до задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , майнову шкоду в розмірі 15268 (п`ятнадцять тисяч двісті вісім) грн. 98 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. та судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.