Справа № 446/2572/24
УХВАЛА
15.11.2024 року Кам`янка-Бузьний районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
при секретарі Груба Л.М.,
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Білик Р.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органу опіки і піклування - Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
У провадження судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області перебуває цивільна справа № 446/2572/24 за заявою ОСОБА_1 - адвоката Білик Романи Олегвни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органу опіки і піклування - Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Разом із позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Білик Р.О. подано заяву про забезпечення позову, згідно якої просили вжити заходів забезпечення позову шляхом: заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбирати у опікуна ОСОБА_4 малолітнього підопічного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повертати його ОСОБА_2 .
В обґрунтування заяви вказує, що рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради від 12.01.2024 року малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надано статус дитини позбавленої батьковського піклування. Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово влаштований у родину ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серіїї НОМЕР_1 та страждає на ОСОБА_6 , відповідно потребує догляду та лікування про, що турбується позивач.
Разом з тим, органом опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради № 962 від 27 вересня 2024 року надано висновок про доцільність повернення малолітніх дітей, зокрема і ОСОБА_5 на виховання у біологічну сім`ю матері ОСОБА_2 .
Відповідно до положень ч.1ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7Постанови Пленуму Верховного Суду України від22.12.2006року №9«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
З врахуванням положеньст.153ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2ст.247 ЦПК України.
При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст.151ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в пунктах 4, 5 згаданої вище Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Таким чином, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.
При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу до забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів предстаника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260, 353-355 ЦПК України, суддя -
Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбирати у опікуна ОСОБА_4 малолітнього підопічного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повертати його ОСОБА_2 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили в порядку та у строки, передбаченіст.273ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст.ст. 354-355 ЦПК України.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: М.Л.Самсі