27.02.2024 Справа № 756/4330/22
Справа номер 756/4330/22
Провадження номер 2/756/246/24
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2024 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шевчука А.В.‚
секретаря - Міщенка О.В.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування,
У червні 2022 року позивач ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , звернулася до суду та із врахуванням вимог уточненої позовної заяви просить стягнути з ТДВ «СК «КРЕДО» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 183612,00 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 166 051,88 грн., три відсотки річних у розмірі 18 504,57 грн., інфляційні витрати у розмірі 95 246,34 грн., та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 05.05.2019 року близько 23.30 год. на автомобільній дорозі сполученням смт. Іванків - спец під`їзд до зони ЧС в с. Дитятки Іванківського району Київської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди (05.05.2019 року) була застрахована у ТДВ СК «КРЕДО» згідно з Полісом №АМ-8280279.
02.12.2019 року на адресу ТДВ СК «КРЕДО» позивачем було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, зокрема для сина загиблого - ОСОБА_3 , законним представником якого є його матір - ОСОБА_2 , та для дружини загиблого - ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що загальна сума страхової компенсації з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 183 612,00 грн., з яких: 16 692,00 грн. моральної шкоди для ОСОБА_2 ; 16 692,00 грн. моральної шкоди та 150 228,00 грн. витрат на утримання для ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_2 .
Листом від 31.05.2023 року ТДВ СК «КРЕДО» повідомило позивачу, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком вироку у кримінальній справі, що набере законної сили.
При цьому, позивач вважає, що прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального закону і порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.
На підставі наведеного, беручи до уваги факт затримки виплати страхового відшкодування, позивач вважає, що у неї є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період прострочення виплати страхового відшкодування з 02.03.2020 року по 11.07.2023 року у розмірі 166 051,88 грн.
Також позивач вважає, що у неї виникло право на стягнення за період з 02.03.2020 року по 11.07.2023 року 3% річних у розмірі 18 504,57 грн. та інфляційних втрат у розмірі 95 246,34 грн., які нараховані на суму боргу.
Враховуючи вищенаведене, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надали, в зв`язку з чим суд визнає їх неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у відсутності представника по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали та надані докази, судом встановлено наступне.
05.05.2019 року близько 23.30 год. на автомобільній дорозі сполученням смт. Іванків - спец під`їзд до зони ЧС в с. Дитятки Іванківського району Київської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Цивільно-правова відповідальність водія на момент дорожньо-транспортної пригоди (05.05.2019 року) була застрахована у ТДВ СК «КРЕДО» згідно з Полісом №АМ-8280279.
Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п. 27.2 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Враховуючи наведене у ТДВ СК «КРЕДО» виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування сину загиблого - ОСОБА_3 (законним представником якого є його матір - ОСОБА_2 ), у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, що згідно розрахунку позивача становить 150 228,00 грн., виходячи із мінімальної заробітної плати встановленої законом, яка на день настання страхового випадку складала 4 173,00 грн.
Згідно п. 27.3 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
З матеріалів справи вбачається, що претендентами на отримання відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю ОСОБА_5 є його дружина - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 та матір загиблого.
При цьому, з вимогами про отримання відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю ОСОБА_5 в порядку цивільного судочинства звернулись лише ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , що відповідно, мають право на отримання 2/3 від регламентної виплати такого страхового відшкодування.
Таким чином, у ТДВ СК «КРЕДО» виник обов`язок по виплаті страхового відшкодування за моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи сину та дружині загиблого по 16 692,00 грн. кожному, виходячи з загального розміру такого страхового відшкодування, розміру встановленої законом на день настання страхового випадку мінімальної заробітної плати 4 173,00 грн. та кількості претендентів на отримання компенсації.
Враховуючи зазначене, загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 183 612,00 грн., з яких: 16 692,00 грн. моральної шкоди для ОСОБА_2 ; 16 692,00 грн. моральної шкоди та 150 228,00 грн. витрат на утримання для ОСОБА_3
02.12.2019 року на адресу ТДВ СК «КРЕДО» позивачем було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування, зокрема для сина загиблого - ОСОБА_3 (законним представником якого є його матір - ОСОБА_2 ) та для дружини загиблого - ОСОБА_2 .
Листом від 31.05.2023 року ТДВ СК «КРЕДО» повідомило позивача, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком рішення по кримінальній справі, що набере законної сили.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону «страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.»
Суд вважає, що рішення про зупинення відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.
Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.
З урахуванням зазначеної норми закону, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування.
Оскільки факт завдання смерті ОСОБА_3 та шкоди позивачам є встановленими та не підлягають доказуванню.
Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються:
а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;
е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.
При цьому, відповідач при розгляді страхової справи (яка перебуває у його провадженні з 02.12.2019 року) у порушення ст. 34 Закону не вчинив жодних дій після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду що до здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), за п. 34.1. Закону Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.
Таким чином, прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на нормах спеціального Закону і порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.
Судом встановлено, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, при цьому потерпілі не отримали належного страхового відшкодування.
У даній справі калькуляція штрафних санкцій здійснювалась саме з 91-го календарного дня після подання заяв про виплату страхового відшкодування.
Розмір, порядок та підстави нарахування пені за порушення виконання зобов`язань з виплати страхового відшкодування визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
На підставі наведеного, суд вважає, що є усі законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 02.03.2020 року по 11.07.2023 року у розмірі 166 051,88 грн.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань.
Крім того, зі змісту ст. 625 ЦК України вбачається, що положення цієї статті застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, суд вважає за потрібне відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з страхової компанії трьох відсотків річних у розмірі 18 504,57 грн. та інфляційних втрат у розмірі 95 246,34 грн. ще й на підставі ст. 625 ЦК України
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь держави, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 625, 1166, 1187 ЦК України, ст., 6, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141,209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Кредо» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Шевчук