РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 567/145/23

Провадження № 22-ц/4815/82/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року у складі судді Венгерчук А.О., ухвалене в м. Острог Рівненської області, повний текст рішення складено 06 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на даний час змінились підстави з яких виходив суд, призначаючи стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини, та розмір аліментів визначених рішенням Острозького районного суду від 15.02.2022 року не відповідає потребам дитини на теперішній час. Окрім того посилалася на те, що відповідач офіційно працевлаштувався та отримує регулярний дохід. Вказувала, що стягувана з відповідача сума є недостатньою для повноцінного утримання дитини, а відповідач здатен сплачувати кошти на утримання дитини у більшому розмірі. Просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1800 грн. щомісячно на частку всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.ст. 181, 192 СК України, які визначають способи аліментів у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а також наділяють правом обрати будь-який із цих способів стягувача аліментів, а також можливість зміни в бік зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного раніше рішенням суду або за домовленістю між батьками, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, за умови доведення таких обставин належними і достовірними доказами, та обґрунтоване відсутністю доказів на підтвердження зміни матеріального стану одержувача і платника аліментів, а також збільшення витрат позивачки на утримання спільної з відповідачем дитини з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про те, що з огляду на порушення стану здоров`я відповідача з моменту прийняття рішення про стягнення аліментів, він не може сплачувати більшу суму аліментів на утримання дитини та пояснює, що вона звернулася до суду із позовною вимогою про зміну способу стягнення аліментів, а не зменшення їх розміру. Вказує, що судовим рішенням з відповідача на її користь на утримання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в розмірі 1800 грн. щомісячно, однак на даний час її матеріальний стан змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на одяг і продукти, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Наголошує на тому, що статтею 181 СК України імперативно закріплено право стягувача аліментів на визначення їх способу у частці від заробітку (доходу) платника або у твердій грошовій сумі, а тому суд, відмовивши їх у позові, припустився порушень цієї норми, яка, до того ж має своє відображення і в ряді постанов суду касаційної інстанції. Покликається на те, що аліменти у розмірі частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мім уму для дитини відповідного віку, зможуть краще забезпечити потреби дитини, що зросли, і є тим необхідним мінімумом, який батько зобов`язаний забезпечити дитині і який не призведе до порушення його прав та інтересів. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким її позовані вимоги задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 24.02.2016року виконавчим комітетом Хорівської сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис про народження №6.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 15.02.2022 року змінено розмір аліментів, визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28.01.2021 року, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з 06.12.2021 та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку у розмірі 10209, 80 грн. (а.с.9-19).

Згідно довідки Малолюбашанської сільської ради від 28.12.2020 №1222/01 малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №723 від 23.06.2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Дитина сторін проживає із матір`ю, позивачкою у справі. Цей факт сторонами не оспорюється.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивачка вказувала, що встановлений рішенням суду про стягнення з відповідача аліментів спосіб відповідно до закону може бути змінений за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, а також використано у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 372/2393/17, і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (що діяв на момент ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2 833гривні .

Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5), реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-7) сума фактичного заробітку/доходу ОСОБА_2 за місяць у 2020 році становив 4 723,00 грн., у 2021 6 000,00 грн., 2022 6 500,00 грн..

Відповідно до витягу з наказу №162 від 09.06.2023 року солдата ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

За довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №278759 ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності з 22.07.2023 року.

Відповідно до довідки № 7049 від 30.06.2023 ОСОБА_2 29.03.2023 року отримав осколкове сліпе поранення в надлопатковій ділянці зліва, вибухову травму, ЗЧМТ.

Покликання позивачки, викладені в апеляційній скарзі, про те, що місцевим судом помилково визначено суть її позову як зменшення розміру аліментів, а не як це є в дійсності зміна способу стягнення аліментів, апеляційним судом відхиляються.

Так, як зазначено вище, відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181, 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 у справі №6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182 - 184 Сімейного кодексу України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 у справі №372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру.

Разом з тим, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

Встановлені обставини справи вказують на те, що стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін не змінилося з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів; у платника аліментів, відповідача у справі, погіршився стан здоров`я у зв`язку з отриманим пораненням та подальшим встановленням групи інвалідності.

Обґрунтовуючи необхідність зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, позивачка вказує на покращення матеріального стану відповідача, як платника аліментів, а також на зростання прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та збільшення витрат на утримання дитини.

Виходячи з того, що позивачка фактично заявляє про зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми на частку від доходу позивач зобов`язана належно обґрунтовувати доказами свої вимоги, в тому числі й підстави та умови, необхідні як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру. При цьому, позивачу необхідно довести передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, підлягають доведенню й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує також, що визначений рішенням суду розмір аліментів в твердій грошовій сумі 1800,00 грн. відповідає мінімально гарантованому розміру аліментів на дитину виходячи з прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача та вважає, що визначений рішенням суду розмір аліментів на дитину сторін ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 грн., відповідає мінімально гарантованому розміру аліментів на дитину виходячи з прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Позивачкою не підтверджено належними доказами зміну матеріального стану платника аліментів та збільшення його доходів у зв`язку із зміною розміру заробітної плати, які мали місце за період з часу з моменту ухвалення 15 лютого 2022 року рішення суду про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та станом на час звернення до суду із цим позовом. Також позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання неповнолітньої дитини. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 січня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.