ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2193/24 Справа № 201/7965/23 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії зі стягнення не виплаченої частки недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, грошових коштів і витрат (суддя першої інстанції Антонюк О.А.),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії зі стягнення не виплаченої частки недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, грошових коштів і витрат, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 , недоотриманої пенсії спадкодавця у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області виплатити позивачу, недоотриману його батьком ОСОБА_2 пенсію за життя, в розмірі 314 930 грн. 65 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії зі стягнення не виплаченої частки недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, грошових коштів і витрат задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 , , недоотриманої пенсії спадкодавця у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману його батьком ОСОБА_2 пенсію за життя відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 314 930 грн. 65 коп..

Стягнуто з Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 1 073.60 грн..

Із вказаним рішенням суду не погодився начальник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Козак Ю.І. та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивує скаргу тим, що пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішення суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Зазначає, що станом на дату звернення до суду з апеляційною скаргою, Головним управлінням проведено виплати заборгованості позивачу пропорційно виділеним коштам на пенсійні виплати за минулий період за бюджетним призначенням: в липні 2023 року - 557, 32 грн., в вересні 2023 року - 2093, 00 грн., в жовтні 2023 року - 1299, 47 грн., в жовтні 2023 року - 3,53 грн. в листопаді 2023 року - 4, 10 грн., Стягнення з відповідача недоотриманої суми пенсії, як того вимагає позивач, буде порушувати права самого відповідача та згодом призведе до подвійного стягнення сум зазначеної заборгованості, що є не припустимим

ОСОБА_3 , просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Від ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наголошує на тому, що зі скаргою не погоджується у повному обсязі та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Від ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив апеляційну скаргу відхилити.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у. м. Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Померлий ОСОБА_2 був внутрішньо переміщеною особою, і як отримувач пенсії перебував на обліку в Дніпровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в подальшому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, що складається з недоотриманої пенсії яка становить 315 462 грн. 83 коп.

З метою отримання спадщини позивач в передбаченому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою і необхідними документами; державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 червня 2021 року, реєстровий номер 4-339; згідно вказаного свідоцтва спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з недоотриманої батьком заявника пенсії у розмірі 315 462 грн. 83 коп., яка знаходиться у Пенсійному фонді України в Дніпропетровській області, що підтверджується листом відділу опрацювання пенсійної документації № 1 управління з питань виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05 травня 2021 року № 0400-010501-6/62065.

18 січня 2022 року позивач засобами веб порталу електронних послуг Пенсійного фонду України у встановленому законодавством порядку подав заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 . Однак, відповідач заяву позивача про виплату недоотриманої пенсії не задовольнив, фактично відмовив.

На повторне звернення від 30 листопада 2022 року 28 грудня 2022 року позивачем отримано від відповідача відповідь за вих. № 2800-030202-8/56463, в якій зазначено, що частина нарахованої недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 виплачено у листопаді та грудні 2022 року відповідно до Порядку № 1165 за рахунок коштів Державного бюджету України за окремою програмою. Згідно зазначеної Постанови № 1165 виплати відповідачем проводяться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням у разі недостатності бюджетних призначень.

Станом на 22 лютого 2023 року позивачем отримано лише частину належної йому виплати в загальному розмірі 532.18 грн., що підтверджується копіями виписок по картці/рахунку від 04 січня 2023 року на суму 2.18 грн., від 05 січня 2023 року на суму 530 грн.. Відповідачем виплату у повному обсязі не здійснено, невиплачена сума становить 314 930.65 гр.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем були порушені права позивача на недоотриману пенсію померлого батька у розмірі 314930,65 гривень.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Конституцією України(стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК Україн и одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно достатті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбаченістаттею 608 цього Кодексу.

Положення частин другої, третьоїстатті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першоїстатті46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Встановлено, що Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 11.06.2021 було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 на недоотриману пенсію ОСОБА_2 у розмірі 315462,83 грн.

Станом на 22 лютого 2023 року позивачем отримано лише частину належної йому виплати в загальному розмірі 532.18 грн., що підтверджується копіями виписок по картці/рахунку від 04 січня 2023 року на суму 2.18 грн., від 05 січня 2023 року на суму 530 грн.. Відповідачем виплату у повному обсязі не здійснено, невиплачена сума становить 314 930,65 грн.

До апеляційною скарги ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було надано докази часткової сплати позивачу недоотриманої пенсії його померлого батька, а саме в липні 2023 року - 557, 32 грн., в вересні 2023 року - 2093, 00 грн., в жовтні 2023 року - 1299, 47 грн., в жовтні 2023 року - 3,53 грн. в листопаді 2023 року - 4, 10 грн, загалом на 3957,42 грн.( а.с.95), а тому апеляційний суд вважає, що сума, недоотриманої пенсії, яку суд першої інстнції зобо`язав сплатити позивачу, підлягає зміні, шляхом її зменшення до 310973,23 грн.,( 314930,65 грн. = 3957,42 грню = 310973,23 грн) оскільки відповідачем належними доказами підтверджено факт часткової сплати пенсії.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права.

Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності.

Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті матері, які він вважає законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності на вказане майно кошти.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Суд першої інстанції встановивши, що позивач має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного йому спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя.

За таких обставин, суд вважає, що апеляційна скарга Пенсійного фонду підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині стягнення з ГУ ПФ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 310973,23 грн.

Керуючись статтями 367,374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській областізадовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2023 року змінити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної перемоги, 26, ) виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , недоотриману його батьком ОСОБА_2 пенсію за життя відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 310973 грн. 23 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2024 року.

Головуючи суддя О.В. Халаджи