КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8378/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 761/25977/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Аббасової Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та внесення змін до договору,

встановив:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та внесення змін до договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2010 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони скористались положенням ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України та уклали договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей, який був укладений та нотаріально посвідчений 25 липня 2019 року.

Положеннями договору позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 500 євро на кожного з дітей щомісячно.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що зміна даного договору можлива за згодою сторін, у зв`язку з істотною зміною таких обставин: розірвання трудового контракту (договору) батька, як поточного, так і майбутніх, втрата працездатності, зміна матеріального становища платника, дефолту, інфляції, падіння курсу валют та купівельної спроможності та інше, про що має бути укладена додаткова угода, що потребує нотаріального посвідчення.

На час укладання договору позивач працював у Бюро демократичних інститутів і прав людини Організації з безпеки і співробітництва в Європі на посаді радника з питань виборів; період роботи з 01.10.2015 року до 30.09.2022 року, що підтверджується Атестаційним листом HRU/119/22 з місця роботи.

30.09.2022 року контракт позивача з Бюро з демократичних інститутів і прав людини Організації з безпеки і співробітництва в Європі було розірвано (припинено), що підтверджується Атестаційним листом HRU/114/22 з місця роботи.

На час укладення договору дохід позивача складав 5465,44 євро на місяць.

Після припинення контракту позивач є безробітним, додаткових джерел доходу не має, тобто суттєво змінилося матеріальне становище.Крім того, у позивача змінився сімейний стан - 30.05.2017 року між позивачем та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, дружина була вагітна та перебуває на утриманні позивача. Також позивач має батьків пенсійного віку, які потребують постійної фінансової допомоги позивача.

У зв`язку із істотною зміною обставин, що передбачено п. 6.1 договору, позивач звернувся до відповідача з вимогою про внесення змін до договору в частині розміру аліментів. Відповідач вказану вимогу отримала, але не надала відповідь на неї. У зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом.

Крім того, позивач просив суд врахувати, що 25.07.2019 року ним було укладено договір дарування частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого позивач безоплатно передав у власність дітей належну йому частки квартири з метою забезпечення дітей житлом.

Тому позивач просив зменшити розмір аліментів, які він зобов`язаний сплачувати на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 500 євро на кожну дитину до розміру прожиткового мінімуму на кожну дитину для кожної дитини відповідного віку.

Внести зміни до договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей, який був укладений та нотаріально посвідчений 25 липня 2019 року, шляхом викладення пункту 2.1 в такій редакції : «Батько ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати щомісячно, але не пізніше 10 числа кожного місяця на утримання дітей аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину для кожної дитини відповідного віку».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а саме долучив з порушенням строку до матеріалів справи відзив на позовну заяву, без клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків. Відповідно до матеріалів справи відлік строку для подання відзиву на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_8 відраховувався з моменту вручення представнику копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви 25 травня 2023 року, тобто строк на подання відзиву на позовну заяву закінчився 09 червня 2023 року.

Наголошує, що суду першої інстанції позивачем були надані всі необхідні докази для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів: розірвання контракту з ОБСЄ, відсутність доходів та зміни сімейного стану, проте суд безпідставно не прийняв зазначені докази до уваги.

Надані відповідачем чеки іноземною мовою на підтвердження розміру щомісячних витрат на утримання дітей суд першої інстанції не міг дослідити як належний доказ, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 910/4473/17, вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Відповідач зазначає, що з метою забезпечення дітей житлом, погіршив власні житлові умови та покращив житлово-побутові умови проживання дітей, шляхом дарування частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , договір дарування від 25 липня 2019 року, згідно якого позивач безоплатно передав у власність дітей по частки квартири кожному. Відповідно до зазначеного вважає, що відповідач має можливість на період проживання за кордоном отримувати дохід від квартири, шляхом здачі в оренду та отримання додаткових коштів для утримання дітей.

Посилання відповідача на можливість зменшення розміру аліментів до 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, не узгоджується з позовними вимогами та виходить за межі позовних вимог.

Вважає необґрунтованою відмову у задоволенні позовних вимог в частині зміни договору про сплату аліментів на утримання дітей, оскільки надав суду першої інстанції всі необхідні докази про зміну матеріального стану, тому відповідно п.6.1 умов договору зміна договору можлива у зв`язку з розірванням трудового контракту (договору) батька, втрата працездатності, зміна матеріального становища платника, дефолту, інфляції та інше. Позивач не має більше можливості сплачувати аліменти на утримання дітей, враховуючи припинення трудового контракту позивача та суттєвого погіршення його матеріального стану.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_17 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не було надано доказів про реальне підтвердження свого матеріального стану. Лист ОБСЄ про відсутність трудових відносин з позивачем не спростовує факт безробіття; згідно довідки ГУ ДПС відсутність у позивача доходів, стосується лише доходів в Україні, представником відповідача не одноразово надавались до суду докази перебування та отримання позивачем доходів за кордоном.

А також вважає доводи позивача про перебування на його утриманні дружини та дитини від іншого шлюбу - недоведеними та не підтвердженими доказами, а сам факт реєстрації ним шлюбу не впливає на обсяг обов`язків щодо утримання дітей від попереднього шлюбу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в режимі відео конференції, підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_17 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження суттєвого погіршення свого матеріального стану. При цьому, надана позивачем довідка - підтвердження ОБСЄ від 27.06.2023 HRU/275/23 (м. Варшава), що на даний момент ОСОБА_9 не перебуває в жодних договірних відносинах з Бюро/ОБСЄ, не може підтверджувати обставин того, що він є безробітним. Довідка ГУ ДПС про відсутність у позивача доходів за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 судом не прийнята до уваги, оскільки, враховуючи матеріали, додані до справи, позивач здійснює свою професійну діяльність поза межами України. Вказані листи не підтверджують того факту, що він є безробітним.

В даній справі позивачем не надано доказів на підтвердження свого дійсного матеріального стану. Доказів про те, що позивач не має доходів, рухомого та нерухомого майна, за рахунок якого він отримує або може отримувати доходи, до суду не надано, як і доказів про те, що він не є засновником юридичних осіб, не отримує доходи від підприємницької діяльності, тощо.

Посилання позивача на те, що положеннями п. 6.1 договору визначається розірвання трудового контракту (договору), як поточного так і майбутніх, зміна матеріального становища платника, як підстава для зміни даного договору, судом відхилені як необґрунтовані, оскільки розірвання трудових відносин з Бюро/ОБСЄ, не свідчить про відсутність трудових відносин у позивача станом на час розгляду справи.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його дружина перебуває на його утриманні. Доказів на підтвердження матеріального стану дружини позивача, зокрема про те, чи перебуває вона у відпустці по догляду за дитиною та чи отримує доходи, в матеріали справи не надано. Сам по собі факт реєстрації ним шлюбу не впливає на обсяг його обов`язків щодо утримання дітей від попереднього шлюбу.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено обставин зміни матеріального стану позивача, як платника аліментів, що можуть бути підставою для зміни умов договору. Обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для внесення змін до договору про сплату аліментів.

З висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи, зробленими з дотриманням вимог норм матеріального права.

Згідно з частиною четвертою статті 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 189 СК України передбачено право батьків укласти договір про сплату аліментів на дитину, визначивши в ньому розмір та строки виплати. Умови договору при цьому не повинні порушувати права дитини. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за таким договором аліменти з нього можуть стягуватися згідно з частиною другою згаданої статті на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між членами сім`ї та родичами не врегульовані нормами Сімейного кодексу, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 355/1159/22, від 13 березня 2024 року у справі № 361/8526/21 істотними умовами договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини є умови про участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним прав і обов`язків по вихованню дітей. До цього договору можуть бути застосовані загальні положення зобов`язального та договірного права, які містяться у ЦК України і не суперечать загальним засадам регулювання та суті сімейних відносин.

Згідно з ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до вимог ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 456/1826/16-ц, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ними цілей. Проте у ході виконання договору можуть виявитися обставини, які хоча і не були враховані сторонами при укладенні договору, але можуть істотно впливати на інтереси однієї чи обох сторін. Саме на ці випадки розраховані правила статті 652 ЦК України, які допускають можливість зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

За загальним правилом зміна обставин вважається істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання (частина 1 статті 652 ЦК України).

У вказаній постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 456/1826/16-ц (про стягнення заборгованості по аліментних платежах за договором про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини) Верховний Суд зазначив, що «у зв`язку із неможливістю порівняти матеріальний стан платника аліментів до та після укладення аліментного договору за відсутності відповідних відомостей у матеріалах справи та ненаданням відповідачем доказів на підтвердження вказаного, висновок апеляційного суду про зміну матеріального становища останнього, а саме погіршення такого становища, є таким, що не ґрунтується на матеріалах та обставинах справи.»

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (висновок у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19)

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що після припинення контракту з Бюро демократичних інститутів і прав людини Організації з безпеки і співробітництва в Європі позивач є безробітним, додаткових джерел доходу не має, тобто, суттєво змінилося матеріальне становище. Крім того, у позивача змінився сімейний стан - 30.05.2017 року між позивачем та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, його дружина вагітна та перебуває на утриманні позивача. Також позивач має батьків пенсійного віку, які у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ виїхали до Німеччини, перебувають у статусі біженців та потребують постійної фінансової допомоги позивача. У зв`язку із істотною зміною обставин, що передбачено п. 6.1 договору, позивач звернувся до відповідача з вимогою про внесення змін до договору в частині розміру аліментів. Відповідач вказану вимогу отримала, проте не надала відповідь на неї. Крім того, 25 липня 2019 року ОСОБА_1 було укладено договір дарування частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого позивач безоплатно передав у власність дітей належну йому частки квартири з метою забезпечення дітей житлом : син ОСОБА_10 та донька ОСОБА_5 отримали право власності в рівних частинах по кожному

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народився син - ОСОБА_11 у м. Варшаві, Республіка Польша.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2010 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 травня 2017 року між позивачем та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, що підтверджує копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (актовий запис № 713).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2016 року і до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 оскаржував зазначене рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 04 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року - залишено без змін.

В подальшому позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 скористались положенням ч. 4 ст. 157 СК України та уклали договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей, який був укладений та нотаріально посвідчений 25 липня 2019 року.

Положеннями договору визначено порядок та розмір аліментів на утримання дітей, зокрема згідно з п.2.1 договору позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 500 євро на кожного з дітей щомісячно.

Відповідно до п. 2.5 договору у разі невиконання або неналежного виконання батьком обов`язків щодо сплати аліментів грошові кошти з нього можуть стягуватися за вибором матері на підставі виконавчого напису нотаріуса або на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2017, справа № 761/39947/16-ц.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що зміна даного договору можлива за згодою сторін, у зв`язку з істотною зміною таких обставин: розірвання трудового контракту (договору) батька, як поточного, так і майбутніх, втрата працездатності, зміна матеріального становища платника, дефолту, інфляції, падіння курсу валют та купівельної спроможності та інше, про що має бути укладена додаткова угода, що потребує нотаріального посвідчення.

Пунктом 6.2 договору сторони погодили, що у випадку, якщо сторони не дійшли згоди, на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення умов договору другою стороною та/або у разі істотної зміни обставин, спір вирішується у судовому порядку за рішенням суду.

Також 25 липня 2019 року ОСОБА_1 було укладено договір дарування частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого позивач безоплатно передав у власність дітей належну йому частки квартири : син ОСОБА_10 та донька ОСОБА_5 отримали право власності на частину квартири, в рівних частинах по кожному.

На час укладання договору позивач працював у Бюро демократичних інститутів і прав людини Організації з безпеки і співробітництва в Європі на посаді радника з питань виборів; період роботи з 01.10.2015 року до 30.09.2022 року та отримував заробітну плату в середньому розмірі за період з березня 2019 року по серпень 2019 року - 5337,70 євро, що підтверджується Атестаційним листом HRU/119/22 від 21 жовтня 2022 року з місця роботи (а.с.18-19).

30.09.2022 року контракт позивача з Бюро з демократичних інститутів і прав людини Організації з безпеки і співробітництва в Європі було розірвано (припинено), що підтверджується Атестаційним листом HRU/114/22 від 03 жовтня 2022 року з місця роботи (а.с.20-21).

На час укладення договору дохід позивача складав 5 465,44 Євро на місяць.

Відповідно до довідки-підтвердження ОБСЄ HRU/275/23 від 27 червня 2023 року, ОСОБА_12 працював в Бюро демократичних інститутів і прав людини ОБСЄ на посаді радника з питань проведених виборів в Департаменті проведення виборів при Бюро демократичних інститутів і прав людини до 30 вересня 2022 року.

27 жовтня 2022 року позивач, посилаючись на істотну зміну обставин, що передбачено п. 6.1 договору, звернувся до відповідача з вимогою про внесення змін до договору в частині розміру аліментів. Відповідач вказану вимогу отримала, проте не надала відповідь на неї (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 30.12.2022 року, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син - ОСОБА_11 , у м. Варшава, Республіка Польша, батьками якого є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Згідно з копією договору оренди житлового приміщення від 31.03.2023 року у м. Варшаві ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є орендарем квартири у м. Варшаві, за яку щомісячно відповідно до умов договору сплачує 2760 зл. (а.с.178-181).

З відповіді ГУ ДПС у м. Києві від 02.03.2023 вбачається, що в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної податкової служби України відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків, зазначених у запиті фізичної особи ( ОСОБА_1 ) за період з ІІІ кварталу 2022 по ІV квартал 2022 (з 01.07.2022 по 31.12.2022) відсутні.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження свого дійсного матеріального стану, оскільки докази про розірвання трудових відносин з Бюро/ОБСЄ та про відсутність доходів у позивача в Україні не свідчать про дійсний матеріальний стан позивача, який проживає у Польщі, та про його суттєве погіршення порівняно з періодом до укладення договору.

У позовній заяві позивач ставить питання про суттєве зменшення розміру аліментів (із 500 євро на кожну дитину, що на день укладення договору становило 14 213 грн.) до розміру прожиткового мінімуму на кожну дитину, що на день пред`явлення позову становило 2833 грн. Однак надані позивачем до суду докази не доводять наявності підстав для зменшення розміру аліментів, який було погоджено у договорі про сплату аліментів на утримання дітей від 25 липня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що 25 липня 2019 року він за договором дарування подарував дітям належну йому 1/ 2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , - колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене жодним чином не свідчить про істотну зміну обставин, яка впливає на необхідність зміни умов договору про сплату аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Разом з тим, як вбачається зі змісту договору між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей, він був укладений між сторонами 25 липня 2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. за реєстровим № 1667.

Згідно з договором дарування частки квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , від імені яких діяла їх мати ОСОБА_3 , він був укладений в той самий день - 25 липня 2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. за реєстровим № 1671.

Відповідно до статті 190 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

Проте одночасно із договором дарування частки квартири, договору, передбаченого ст. 190 СК України, між сторонами укладено не було, натомість сторони уклали договір про сплату аліментів, тобто передбачили, що одночасно з даруванням частки квартири дітям батько зобов`язується сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі.

Таким чином, обставина щодо дарування частки належної позивачу квартири своїм дітям існувала на день укладення договору про сплату аліментів, а тому не може бути віднесена до обставин, що змінилися.

Також неможливо прийняти до уваги посилання позивача на зміну сімейного стану, а саме - укладення шлюбу з ОСОБА_7 , оскільки відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_15 був укладений місті Рівному 30 травня 2017 року, тобто задовго до укладення між сторонами договору від 25 липня 2019 року про сплату аліментів.

Обставину щодо народження у грудні 2022 року у позивача сина - ОСОБА_16 , правильно не було прийнято судом першої інстанції як підставу для задоволення позову, оскільки саме по собі народження дитини у іншому шлюбі не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, адже належними та допустимими доказами позивач не підтвердив свого дійсного майнового стану та його погіршення.

Встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено істотне погіршення його майнового стану у зв`язку з одруженням та перебування дружини та сина на його утриманні.

Відповідно до правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 р. у справі № 565/2017/19, від 10 квітня 2024 року у справі № 351/1971/23 , зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Згідно з висновками Верховного Суду у постановах від 28 травня 2021 року в справі № 715/2073/20, від 03 червня 2020 року по справі № 760/9783/18-ц , зміна сімейного стану позивача - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що розірвання трудового контракту як істотна обставина, що дає підставу для зміни договору, передбачена умовами самого договору ( п. 6.1.) колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до змісту вказаного пункту істотна зміна обставин, до яких віднесено розірвання трудового контракту (договору) батька, є підставою для зміни договору за згодою сторін.

При цьому судом першої інстанції правильно зазначено, що розірвання трудових відносин з Бюро ОБСЄ не свідчить про відсутність трудових відносин у позивача станом на час розгляду справи, тоді як позивачем не надано доказів на підтвердження свого дійсного матеріального стану, враховуючи, що позивач з сім`єю проживає за кордоном України, у Польщі.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції прийняв відзив на позовну заяву з порушенням процесуальних строків подачі відповідачем та недоведення поважності причини пропущення строків на подачу відзиву, - висновків суду по суті вирішення спору не спростовують, тоді як відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_3 процесуальний строк на подання відзиву у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та внесення змін до договору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.