ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/430/24 Справа № 204/2184/23 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Покровської міської ради Донецької області про виділення в натурі частини майна та визнання права власності на виділене майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом до Покровської міської ради Донецької області про виділення в натурі частини майна та визнання права власності на виділене майно.

В обґрунтування позову зазначили, що є власниками частини житлового домоволодіння АДРЕСА_1 . Вони, як співвласники даного домоволодіння мають намір здійснити виділ належної їм частки житлового будинку в натурі в окремий об`єкт.

Однак вони не можуть укласти договір з іншими співвласниками цього будинку, оскільки вони померли. Вказують, що інша частина житлового будинку належала ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 14 вересня 1998 року, однак, приблизно, у 2013 році остання померла. Зазначають, що у ОСОБА_3 був син ОСОБА_4 , який разом з нею був зареєстрований за однією адресою, але перебував у місцях позбавлення волі та, приблизно, у 2019 році також помер. Стверджують, що після їх смерті, інші родичі у будинку не проживали, а сам будинок з того часу стоїть безхазяйний, руйнується. Вказують, що у зв`язку зі смертю власників та відсутністю спадкоємців вони позбавлені можливості укласти договір із співвласниками будинку у нотаріальному порядку. Зазначає, що за відсутності спадкоємців, після спливу року після відкриття спадщини, остання вважається відумерлою та переходить у комунальну власність територіальної громади. Вказують, що вони неодноразово зверталися до відповідача, який їм повідомив про те, що спадкоємців немає, а тому вони вважають, що єдиним засобом реалізувати своє право на виділ частки майна є звернення з позовом до суду. При цьому, зазначають, що відповідно до висновку експерта ФОП ОСОБА_5 від 24 вересня 2021 року, за технічними показниками, виділити частину об`єкту (домоволодіння) в натурі як окремий об`єкт є можливим.

Враховуючи зазначене, просили суд виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках в натурі 1/2 житлового домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами , що складаються з А-1 (житловий будинок), а-1 (прибудова), а2-1 (табур), Б-1(кухня), б-1 (тамбур), В-1(льох), Г-1 (вбиральня), Д-1(сарай), З-1 (сарай), І (замощення), №2,3 (огорожа), загальною площею 27,3 кв.м. житловою площею 12,9 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках право власності на виділене майно житловий будинок А-1 загальною площею 27,3 кв.м. житловою площею 12,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами а-1 (прибудова), а2-1 (табур), Б-1(кухня), б-1 (тамбур), В-1(льох), Г-1 (вбиральня), Д-1(сарай), З-1 (сарай), І (замощення), №2,3 (огорожа), за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Покровської міської ради Донецької області про виділення в натурі частини майна та визнання права власності на виділене майно залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 1998 року між ОСОБА_6 , що діяв в інтересах ОСОБА_7 та позивачами укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці Красноармійської міської ради, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01 червня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О. міського нотаріального округу Бузоверею С.А. (а. с. 10 та на звороті).

24 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення позивачів виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, видано висновок № 2109/02 від 24 вересня 2021 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (а. с. 16).

19 жовтня 2021 року позивачі звернулися до Покровської міської ради із заявою, в якій прохали відповідача подати заяву до суду про визнання спадщини відумерлою (а. с. 17 та на звороті).

12 листопада 2021 року відповідачем за вихідним № 01-24-7991 надано відповідь на вищевказану заяву позивачів (а. с. 18 та на звороті), зі змісту якої вбачається, що перехід відумерлої спадщини до територіальної громади здійснюється на підставі судового рішення. При цьому зазначено, що на даний час, Покровською міською радою зроблено запит до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану та відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Покровської міської ради для отримання інформації, що необхідна для визнання частини будинку АДРЕСА_2 , відумерлою спадщиною.

01 грудня 2021 року позивачка звернулася із заявою до відповідача щодо надання інформації про результати розгляду запитів, вказаних у листі від 12 листопада 2021 року № 01-24-7991 (а. с. 19).

06 січня 2022 року за вихідним № 01-24-7991 відповідачем надано відповідь на запит позивачки від 01 грудня 2021 року (а. с. 20), у якій він зазначає про те, що ним проводиться робота щодо підготовки матеріалів для визнання відумерлої спадщиною частини будинку АДРЕСА_2 .

03 серпня 2022 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо того, чи подано останнім до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (а. с. 21).

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду про перехід відумерлої спадщини до територіальної громади частини домоволодіння АДРЕСА_2 , судом не ухвалювалося, що свідчить про передчасне звернення позивачів з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Нормами 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Статтею 355 ЦК України визначено поняття і види права спільної власності. Так, зокрема, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Вказуючи на вимоги про виділ в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності, позивачі посилались на ст. 364 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Приписами ч. 4 ст. 364 ЦК України визначено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У п. п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, відомості про право власності на будинок АДРЕСА_2 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні .

Відповідно до інформації КП «БТІ», право власності на буд. АДРЕСА_2 належить: частина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частинах кожному на підставі договору купівлі-продажу серії ААО № 005081 від 01 червня 1998 року, а інша частина спірного домоволодіння належала ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу серії ААН № 054664 від 14 вересня 1998 року, яка померла, спадкоємців немає.

Згідно ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до вимог ч. ч. 2 та 3 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини, а спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про перехід відумерлої спадщини до територіальної громади частини домоволодіння АДРЕСА_2 , судом не ухвалювалося, бо відповідачем тільки вживаються заходи щодо підготовки таких документів для визнання спадщини відумерлою.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій про передчасне звернення позивачів з даним позовом до суду.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: