Номер провадження 2/754/1111/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 січня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Гринчак О.І., розглянувши цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

11 листопада 2023 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Сікачова Сергія Юрійовича, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з дати подання цього позову і на весь період непрацездатності ОСОБА_3 , а також просить суд судові витрати (витрати на оплату правничої допомоги) у справі покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 має невиліковне тяжке захворювання, яке ним отримано при пологах - дитячий церебральний параліч. Ця хвороба є дуже тяжкою і не дає можливості людині, яка страждає нею, самостійно себе обслуговувати, забезпечувати елементарні життєві потреби. Тобто, ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. Такий догляд йому забезпечує мати (позивачка), з якою ОСОБА_3 постійно проживає. Позивачка в силу цих тяжких обставин вимушена постійно бути біля свого сина і доглядати за ним. Це виключає її можливість працювати і отримувати дохід від праці.

Через деякий час після повномасштабного воєнного вторгнення рф на територію України, позивачка була змушена тимчасово виїхати зі своїми двома дітьми за кордон.

Позивачка повинна щорічно їздити з сином до реабілітаційного центру інвалідів, де останній проходить навчальні, реабілітаційні та лікувальні курси і процедури, з огляду на що, а також на те, що другий син сторін є студентом, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування повнолітньої дитини-інваліда, оскільки несе витрати на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю предметів для навчання та лікування, а також проходження реабілітаційних курсів для інвалідів.

Представник позивачки зазначає, що відповідач, який офіційно працевлаштований у посольстві Королівства Саудівської Аравії в Україні (з його слів, сказаних під час розгляду справи про розірвання шлюбу) та отримує стабільний дохід, має підробітки та, зі слів позивача, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина-інваліда не надає. Також представник позивачки зазначив, що відповідач не має інших утриманців.

Відзив на позовну заяву

У відзиві на позовну заяву відповідач вимогу про стягнення аліментів визнає та просить суд врахувати ту обставину, що позивачка не зверталась до нього з пропозицією мирного врегулювання спору.

Відповідач впевнений, що представник позивачки не роз`яснив останній, що згідно з Сімейним кодексом України зверненню до суду передує можливість добровільної сплати аліментів на повнолітню дитину одним із батьків у розмірі та на строк, які визначені у його заяві, або ж укладення між батьками договору про сплату аліментів.

Відповідач вказує, що протягом всього часу спільного проживання з дружиною і дітьми, а також протягом часу їх перебування за кордоном через військові дії в Україні, утримує і дружину, і дітей, жодного разу не відмовляв у фінансуванні будь-яких потреб родини, і тим більше сина ОСОБА_3 , який є дитиною з особливими потребами.

За твердженням відповідача, вказані обставини беззаперечно відомі позивачці, і позасудове врегулювання питання аліментів однозначно відповідало б інтересам позивачки та було б для неї фінансово вигіднішим.

Між тим, представник позивачки, нехтуючи своїм обов`язком, визначеним у пункті 3.1.3. Договору № 26-09/23 про надання правничої допомоги від 26.09.2023, a саме: використовувати всі передбачені законодавством способи захисту прав та законних інтересів клієнта, поставив власні корисливі інтереси з отримання гонорару вище за інтереси своєї клієнтки та спрямував позивачку до судового порядку стягнення аліментів.

Відповідач вважає, що покладення на нього судових витрат на правничу допомогу в розмірі, заявленому позивачем, є невмотивованим і несправедливим, а відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу можливе в обсязі 3000,00 грн.

Рух справи

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

29 листопада 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 03.02.2005, в якому батьком вказано - ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно до медичного висновку № 45 на дитину (підлітка) інваліда з дитинства в віці до 18 років від 17.09.2020, який дійсний до 08.11.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання (патологічний стан) G80, а саме наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу 1 пункту 2 підпункту 2.1 Переліку медичних показань, які дають право на одержання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 18р.", затвердженого Міністерством охорони здоров`я України від 08.11.2001 №454. ОСОБА_6 , згідно з листом МОЗ України від 24.07.2013 № 04.04.42/28237.

Норми права та мотиви суду

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні») особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.

Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю, яка встановлена на строк до 08.11.2022.

Однак відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 березня 2022 року № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:

осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;

дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666).

При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.

У разі коли в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю встановлений строк повторного огляду, що припав на період дії воєнного стану на території України, та в особи з інвалідністю відсутня можливість пройти медико-соціальну експертну комісію, а в дитини з інвалідністю - лікарсько-консультативну комісію закладу охорони здоров`я, їх індивідуальна програма реабілітації продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд і не отримано відповідну індивідуальну програму реабілітації.

У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сторонами підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою, яка забезпечує його утримання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує інтереси сторін, їх матеріальний, сімейний стан та стан здоров`я, а також можливість відповідача утримувати сина. Враховуючи те, що відповідачем визнаються позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання сина, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з 11.11.2023 і на весь період непрацездатності ОСОБА_3 .

Щодо судових витрат

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 48 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказується, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано Договір про надання правничої допомоги № 26-09/23 від 26.09.2023, який укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Лекс Форс» в особі керуючого партнера Сікачова С.Ю.

Відповідно до п. 5.3 вказаного договору вартість юридичних послуг за договором із супроводження судових процесів у суді першої інстанції за підготовку і подання позовної заяви/заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів з додатками до неї складає 7000,00 грн.

Умовами договору не передбачено обов`язкової умови щодо складення акту про надані послуги. Представник позивача у позовній заяві зазначає детальний опис, наданих адвокатом позивачеві послуг правничої допомоги відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України та договору № 26-09/23 про надання правничої допомоги від 26.09.2023, а саме: первинна консультація клієнта з питання стягнення аліментів; огляд і аналіз, наданих документів та підготовка правової позиції; аналіз судової практики з питання стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини-інваліда; підготовка позовної заяви з усіма додатками до неї та подання позову до суду; участь у судових засіданнях з представництва інтересів позивача.

Також в матеріалах справи міститься платіжна інструкція № Р24АDO431 від 10.11.2023, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила 7000,00 грн ОСОБА_7 , оплата юридичних послуг за договором правничої допомоги № 26-09.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив про стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, оскільки: такі витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, адже підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи; зазначена справа не є складною, ця категорія справ віднесена Цивільним процесуальним кодексом до малозначних справ; справа призначена судом до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; позовну заяву сформовано представником позивачки та подано до Деснянського районного суду м. Києва в системі «Електронний суд», отже адвокат не витрачав час на особисте відвідування приміщення суду для подання позову; адвокатом також не було витрачено багато часу на збирання доказів, адже всі документи, що є доказами у даній справі, надані позивачкою; адвокату не було необхідності звертатись з адвокатськими запитами до підприємств (установ, організацій) або будь-яким іншим чином збирати докази; зазначення в переліку, наданих адвокатом послуг з правничої допомоги, такої послуги як участь у судових засіданнях з представництва інтересів позивачки у даній справі не відповідає дійсності. Відповідач вказав, що відшкодування ним витрат на правничу допомогу можливе в обсязі 3000,00 грн.

Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи щодо неспівмірності заявлених витрат на правову допомогу суд вважає обґрунтованими, у зв`язку з чим, виходячи з критеріїв дійсності, обґрунтованості, розумності, реальності, пропорційності та співмірності суд приходить до висновку, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 3000,00 грн.

Згідно зі ст. 141, 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову про стягнення аліментів з нього необхідно стягнути на користь держави 50 % ставки судового збору, визначеного приписами ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 2-13, 76-83, 141, 263, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з 11.11.2023 і на весь період непрацездатності ОСОБА_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 04.01.2024.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак