КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Адаменка Ярослава Юрійовича на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року (суддя Сенько М.Ф.) про визнання судового наказу, виданого Святошинським районним судом міста Києва 11 червня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину, таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття.

11 червня 2024 року Святошинським районним судом міста Києва був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 302,80грн судового збору.

15 липня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу, виданого Святошинським районним судом міста Києва 11 червня 2024 року, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що вони з ОСОБА_1 розлучились 27 червня 2023 року та проживали окремо, оскільки у стягувача була інша сім`я, а ОСОБА_4 народився через 11 місяців після розірвання шлюбу, тому між стягувачем та боржником наявний спір в частині встановлення батьківства, про що подано відповідну заяву до Святошинського районного суду міста Києва, що не було враховано при видачі судового наказу.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року заяву задоволено. Визнано судовий наказ від 11 червня 2024 року, виданий Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/11698/24 за заявою ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Адаменко Я.Ю. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, а судовий наказ від 11 червня 2024 року залишити в силі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права.

Представник стягувачки зазначає, що висновок суду про наявність спору стосовно батьківства дитини суперечить принципам доказування, встановлених процесуальними нормами, так як належних доказів суду надано не було.

Представник стягувачки посилається на те, що судовий наказ був виданий 11 червня 2024 року, а заява ОСОБА_1 про встановлення батьківства зареєстрована 28 червня 2024 року, тобто після видачі судового наказу, а 7 серпня 2024 року подана заява про залишення цього позову без розгляду.

Представник стягувачки вважає, що один лише факт наявності на сайті Судової влади України відомостей про поданий позов, не може слугувати належним доказом оспорювання факту батьківства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у її задоволенні у зв`язку з її необґрунтованістю, посилаючись на те, що шлюб між ним та ОСОБА_1 був розірваний за 11 місяців до народження дитини, при цьому він не підписував будь-яких заяви про визнання свого батьківства щодо цієї дитини, відсутнє і судове рішення з даного приводу.

Також, боржник посилається на те, що додана представником стягувачки до апеляційної скарги заява про залишення без розгляду її позову про встановлення батьківства не містить підпису ОСОБА_1 , тому така заява не є належним і допустимим доказом на підтвердження даного факту.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника стягувачки ОСОБА_1 - адвоката Адаменка Я.Ю., який доводи апеляційної скарги підтримав, представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Федіна О.М., який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони з 23 лютого 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі (с.с. 12).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 27 червня 2023 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), шлюб сторін розірвано 27 червня 2023 року, про що складено відповідний актовий запис № 178 (с.с.11).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьком якого записаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 , про що Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено актовий запис № 676 від 31 травня 2024 року (с.с.7).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 5 червня 2024 року, Святошинським районним судом міста Києва 11 червня 2024 року був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 5 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визнаючи судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подала до суду заяву про встановлення батьківства (справа № 759/13375/24), а зачаття дитини відбулося після розірвання шлюбних відносин

сторін, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Перевіряючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, процесуальний закон передбачає можливість звернення до суду із заявою про стягнення аліментів в порядку наказного провадження виключного у випадку, якщо між сторонами відсутній спір щодо батьківства (материнства) дитини.

За змістом статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

З наданих суду документів встановлено, що шлюб між сторонами був розірваний 27 червня 2023 року, а ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після спливу десятимісячного строку після розірвання шлюбу сторін.

Згідно частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

За погодженням учасників справи апеляційним судом витребувана копія актового запису про народження ОСОБА_3 .

Відповідно до актового запису про народження № 676 від 31 травня 2024 року, вчиненого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомості про батька дитини записані на підставі заяви матері від 31 травня 2024 року, тобто в порядку передбаченому частиною першої статті 135 СК України (с.с.81).

Відповідно до статті 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Стаття 180 Сімейного Кодексу України визначає, що утримувати дитину до

досягнення нею повноліття зобов`язанні батьки.

Під час апеляційного розгляду належними доказами було підтверджено, що ОСОБА_2 не зареєстрований батьком ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заперечує своє батьківство стосовно дитини, а відтак на час звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу у ОСОБА_2 був відсутній обов`язок утримувати дитину, яку народила ОСОБА_1 і стосовно якої батьківство ОСОБА_2 у визначеному законом порядку не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали, тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не встановлені.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Адаменка Ярослава Юрійовича залишити без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук