Справа № 715/1770/24
Провадження № 2-о/715/207/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року с. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Цуркана В.В.

секретар судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що 09.11.2016 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 16.09.2020 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці. Вказує, що після розлучення ОСОБА_2 ня яким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості щодо його подальшої долі, не цікавиться успіхами, його станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, тощо. Таким чином, заявниця протягом майже чотирьох років самостійно виховує та утримує малолітню дитину. А тому просить суд, встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина, що дасть їй можливість подолати складнощі з вирішення питань, пов`язаних з переміщенням дитини без документального підтвердження батька та оформлення соціальних гарантій для дитини, також встановлення даного факту тісно пов`язаний із захистом інтересів дитини

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої просила суд справу розглядати у її відсутності та заявлені вимоги задовільнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив суд справу розглядати у його відсутності та заявлені вимоги задовільнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги заяви необґрунтовані i не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 09.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, актовий запис за №1847. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 09.03.2017 року серії НОМЕР_1 . 16.09.2020 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.09.2020 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 разом з своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі суд зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Заінтересовані особи визначаються у справі залежно від мети встановлення юридичних фактів.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З пунктів 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами) убачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 318 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви, у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч. 1 ст. 319 ЦПК України).

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що встановлення факту самостійного і утримання дитини, дасть їй можливості подолати складнощі з переміщення дитини через кордон без документального погодження батька, разом з тим, порядок перетину кордону в тому числі дитини, чітко регламентований Законом, і рішення суду про встановлення вищевказаного факту не є підставою для перетину кордону дитиною у супроводі одного з батьків, без нотаріально посвідченого дозволу іншого батька. Крім цього, на даний час під час оголошеного військового стану, дозвіл батька на перетин дитиною кордону у супроводі матері не є обов`язковим.

Крім цього, заявниця зазначає, що встановлення даного факту дасть можливість оформлення соціальних гарантій для дитини, проте не зазначає яких саме гарантій, а також не зазначає як заінтересовану особу відповідний держаний орган, який надає такі соціальні гарантії, тощо.

Також вказує, що встановлення вказаного факту пов`язаний із захистом інтересів дитини, проте також не зазначає, яких саме інтересів.

Слід заначити, що законодавством не передбачено встановлення юридичного факту з метою майбутніх та потенційно можливих ускладнень щодо соціальних прав і гарантій дитини.

Крім цього, батько дитини ОСОБА_2 відповідно до поданої заяви не заперечує ту обставину, що заявниця ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину.

Суд звертає увагу, що у випадку ухилення батьком ОСОБА_2 щодо участі в утриманні та вихованні дитини, заявниця має всі передбачені Законом можливості щодо стягнення з батька дитини аліментів на утримання дитини, а також право звернення до суду з позовною заявою про позбавлення його батьківських прав, у випадку встановлення його винної поведінки.

Отже, слід дійти висновку, що заявниця звернулася до суду з метою закріплення факту, який не породжує юридичних наслідків для неї та фактично ніким не оспорюються та не ставиться під сумнів.

Частина перша ст. 319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого зазначити мету встановлення факту.

До сфери п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України також належать суміжні способи захисту прав, що не вносять змін до існуючих правовідносин. Зокрема, у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Суд у даній справі не встановив факт порушення особистих прав заявника, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб, та необхідність, дійсну мету встановлення (підтвердження) судом факту, про який просив заявник.

Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявниці як матері, про які вона зазначила у заяві.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 259, 264-265, 273,293,315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: