РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., за участю секретаря - Дубаніної О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом, в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на його користь грошові кошти в розмірі 605 685 грн., в якості відшкодування витрат на облаштування, ремонт, покупку меблів, техніки в квартиру АДРЕСА_1 та 37 651 грн. в якості відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та інших комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_2 та машиномісцю АДРЕСА_3 , а всього 643 336 грн.;

- покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, позивач зазначає, що відповідач по справі є матір`ю його колишньої дружини ОСОБА_3

18.11.1995 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.11.1995 р. серії НОМЕР_2 .

Вони проживали однією сім`єю до 02.04.2014 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2014 року шлюб між ними було розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 р. поділено між позивачем та ОСОБА_3 частину спільного сумісного майна подружжя, яке знаходилось у їхній безпосередній власності у м. Києві.

Під час перебування у шлюбі, він та його дружина вирішили придбати нерухоме майно в м. Одеса.

Так, за зароблені кошти від трудової діяльності та продажу іншого нерухомого майна, ними як подружжям було набуто нерухоме майно у м. Одеса, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , машиномісце АДРЕСА_3 .

Як вказує позивач, фактично, зазначене нерухоме майно купувалось ним та ОСОБА_3 для власних потреб, за їхні спільні кошти. Він та ОСОБА_3 сплачували за договорами купівлі-продажу квартир власні кошти.

Позивач посилається на те, що з ініціативи його на той час дружини, ОСОБА_3 , для зменшення податкового навантаження на подружжя, договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна від 11.02.2011 року та від 12.09.2012 року оформлювалися на її матір ОСОБА_2 , відповідача по справі, яка і вказувалась покупцем у вказаних договорах.

ОСОБА_2 до вищевказаного нерухомого майна не мала ніякого відношення, ніколи не вселялась у квартиру, машиномісцем не користувалась. Крім цього, у ОСОБА_2 не було власних коштів на придбання даної нерухомості, як і причини для її придбання. На період придбання нерухомості ОСОБА_2 вже тривалий час була пенсіонеркою, отримувала невеликий дохід, заощаджень для придбання нерухомості не мала.

ОСОБА_2 не проживала у зазначеній квартирі, ніяким чином не користувалась нею, не сплачувала за комунальні послуги, не проводила ремонтні роботи, які були вкрай необхідні для того, щоб квартирою можливо було користуватися, так як квартира купувалась в стані «від забудовника», в квартирі було проведено лише комунікації та електрика до входу в квартиру.

Проте, як зазначає позивач, його позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним у частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру та поділ спільного майна подружжя та другий позов про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, були залишені без задоволення.

Позивач посилається на те, що відповідач, як особа яка була зазначена як покупець вищезазначеного майна, була обізнана з планами їхньої родини щодо оформлення фіктивного права власності на неї та щодо проведення ремонтних робіт в квартирі та придбання меблів, техніки тощо, для його з родиною проживання в оформленій на неї квартирі. Також відповідачу було відомо, що фінансування ремонтних робіт та придбання меблів, техніки тощо, буде здійснюватись за рахунок їхніх спільних коштів, як подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та контролювати ремонтні роботи та придбання меблів, техніки тощо, буде рідний брат позивача ОСОБА_4 (для чого останньому і була надана довіреність на представлення інтересів ОСОБА_2 , так як відповідач був зазначений в договорі купівлі-продажу покупцем). Власних фінансових ресурсів для здійснення цих ремонтних робіт, оздоблювання та придбання меблів, техніки, відповідач не мала.

Реалізуючи план по проведенню ремонтних робіт в квартирі, для подальшого користування нею його родиною, позивачем спільно з його колишньою дружиною ОСОБА_3 , за фізичною допомогою рідного брата позивача ОСОБА_4 , були замовлені та оплачені роботи та матеріали по ремонту квартири (в тому числі виконання монтажних робіт, оздоблювальних робіт, закупівля необхідного устаткування, техніки, меблів, та іншого обладнання/робіт, необхідного для функціонування цієї квартири за призначенням). Меблів, сантехобладнання та техніки було придбано всього на 35 505 доларів США (що на даний час становить близько 958 635 грн. згідно середнього курсу долару США на 2021 р.), яке саме майно було придбано та яка його вартість на момент придбання, зазначено у висновку ТОВ «Люкс-Експерт» про вартість майна від 22.06.2018 р., а саме було придбано:

- В коридор: терморегулятор для теплої підлоги 3 шт. країна виробник Бельгія, вартістю 450 доларів США; кольоровий відеодомофон 1 шт. країна виробник Корея, вартістю 185 доларів США; люстра на один рожок 1 шт. країна виробник Нідерланди, вартістю 110 доларів США; вбудована шафа з роздвіжними дверцятами дзеркальними 1 шт. країна виробник Україна, вартістю 320 доларів США; двері вхідні «Новий мір» Каховка 1 шт. країна виробник Україна, вартістю 1200 доларів США;

- В кухню: меблі кухонні з каменною столешнею, мийка та змішувач Grone 1 шт. Україна, вартістю 4300 доларів США; газова варочна панель Bosh на 4 конфорки на склокерамічній панелі 1 шт. Німеччина, вартістю 650 доларів США; електродуховка 1 шт., країна виробник Німеччина, вартістю 670 доларів США; витяжка 1 шт. країна виробник Італія, вартістю 630 доларів США; холодильник 1 шт. країна виробник Німеччина, вартістю 1100 доларів США; телевізор 1 шт. Словаччина, вартістю 780 доларів США; стільці 4 шт. країна виробник Італія, вартістю 540 доларів США; стіл обідній розсувний 1 шт., країна виробник Італія, вартістю 900 доларів США; барна стійка 1 шт., Україна, вартістю 600 доларів США; стільці барні 2 шт., країна виробник Італія, вартістю 520 доларів США; люстра на 6 плафонів 1 шт., країна виробник Бельгія, вартістю 450 доларів США; бра на два плафона 1 шт., Бельгія, вартістю 200 доларів США; мікрохвильовка 1 шт., країна виробник Словаччина, вартістю 220 доларів США; посудомийна машина 1 шт., країна виробник Німеччина, вартістю 780 доларів США; світильники над барною стійкою 3 шт., Бельгія, вартістю 260 доларів США; шафа-буфет барний 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 520 доларів США; штори 2 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 230 доларів США; тюль, 1 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 260 доларів США; кондиціонер інвекторний Міцубісі електрик 1 шт., країна виробник Японія, вартістю 1200 доларів США; карніз, жалюзі 2 шт. Україна, вартістю 360 доларів США;

- Спальня 1: книжкові полиці 2 шт., країна виробник Польща, вартістю 180 доларів США; ліжко двухспальне 1 шт., Польща, вартістю 670 доларів США; стіл письмовий 1 шт., країна виробник Польща, вартістю 230 доларів США; стілець 1 шт., країна виробник Італія, вартістю 120 доларів США; шафа 3-х створчата, країна виробник Польща, вартістю 830 доларів США; кондиціонер інвекторний Міцубісі електрик, 1 шт., Японія, вартістю 1200 доларів США; прикро ватні тумби, 2 шт., Польща, вартістю 240 доларів США; штори, карніз керовані, 2 шт., країна виробник Турція, вартістю 380 доларів США; тюль 1 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 210 доларів США; торшер, 2 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 160 доларів США; матрац, 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 370 доларів США; люстра 1 шт., країна виробник Бельгія, вартістю 230 доларів США;

- Спальня 2: ліжко двухспальне 1 шт., країна виробник Польща, вартістю 780 доларів США; шафа 4-х створчата, 1 шт., країна виробник Польща, вартістю 1150 доларів США; кондиціонер інвекторний Міцубісі електрик, 1 шт. країна виробний Японія, вартістю 1200 доларів США; прикро ватні тумби 2 шт., Польща, вартістю 240 доларів США; штори 2 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 240 доларів США; тюль 1 шт., Тереччина, вартістю 160 доларів США; тошер 2 шт., країна виробник Бельгія, вартістю 210 доларів США; матрац 1 шт., Україна, вартістю 440 доларів США; карніз керований 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 180 доларів США; дзеркало 1 шт., Україна, вартістю 160 доларів США;

- Холл: диван розсувний мякий куток, модель Парма меблевої фабрики ТОВ «Злата мебель» 1 шт., Україна, вартістю 2300 доларів США; крісло не розкладне 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 460 доларів США; стіл розсувний 1 шт., Італія, вартістю 780 доларів США; телевізор 1 шт., країна виробник Словаччина, вартістю 860 доларів США;

- Комора: шафи-полочки під замовлення гардеробна 2 шт., Україна, вартістю 460 доларів США;

- Санвузол: кутова ванна фірми Ravak зі змішувачем 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 870 доларів США;

- шторки стекляні для ванної Ravak 1 шт., Чехія, вартістю 160 доларів США; біде зі змішувачем 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 360 доларів США; унітаз ком пакт 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 420 доларів США; умивальник з тумбою Аква-родос зі змішувачем, 1 шт., Україна, вартістю 380 доларів США; дзеркало зі шафою та під світкою Аква-родос 1 шт., Україна, вартістю 230 доларів США; електробойлер, редуктор тиску води, 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 360 доларів США; електрична сушарка для рушників 1 шт., Україна, вартістю 120 доларів США; пральна машина Bosh 1 шт., Німеччина, вартістю 760 доларів США.

Згідно зазначеного висновку, внаслідок використання майна, зменшилась його вартість і погіршився його стан, і тому навіть на 2018 р. вартість майна становить вже 523 748 грн.

Те, що квартира АДРЕСА_1 , під час оформлення договору купівлі-продажу на ім`я відповідача була без ремонту та будь-якого сантехнічного обладнання (навіть без штукатурки) в стані - як «від забудовника» підтверджується листом ЖСК «Французький бульвар-білдінг» НОМЕР_5/7-21 від 19.07.2021 р.

Вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1 , станом на червень 2018 року становить 687 622 грн., згідно висновку експертного дослідження №89 від 25.06.2018 р.

Спільно із колишньою дружиною, зі слів позивача, вони вирішували всі фінансові питання та проводили розрахунки по ремонту та закупівлі матеріалів, меблів тощо. Організовував закупівлю та контролював проведення ремонту та доставку матеріалів, меблів, за проханням позивача з колишньою дружиною та з письмового дозволу відповідача, рідний брат позивача ОСОБА_4 , так як мешкав постійно в м. Одеса. В підтвердження чого позивач надає копії відповідних договорів, розрахункових чеків, листів-замовлення, гарантійних талонів, копію висновку про вартість майна ТОВ «Люкс-Експерт» та копію висновку експертного дослідження №89 від 25.06.2018 р. про визнання вартості ремонтно-будівельних робіт в квартирах.

Позивач зазначає, що всі ці письмові докази та покази свідків безперечно доводять спільну участь на той час подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у проведенні ремонту та придбанні необхідного устаткування, меблів, техніки тощо в квартиру АДРЕСА_1 , якою він та його колишня дружина користувались з моменту укладення договору купівлі-продажу, тобто з 11.02.2011 р. по 10.07.2018 р. У липні 2018 р. колишня теща пред`явила позивачу вимогу про звільнення квартири та позивач був змушений віддати ключі від квартири й не встиг забрати з квартири майно, яке вони з колишньою дружиною купували на спільні сумісні кошти подружжя. Крім того, його другий позов про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на той момент ще розглядався в судах. Таким чином, відповідач позбавила його доступу до належного йому майна і можливості розпоряджатися ним, що є неправомірним.

Повернути вказане майно або кошти за нього та компенсувати витрати на ремонт квартири відповідач відмовляється.

Отже, загальна сума витрат їхнього колишнього подружжя на ремонт та облаштування квартири АДРЕСА_1 , становила більш ніж 75 тис. доларів США.

Джерелом таких витрат були як власні заощадження подружжя, так і кошти від продажу іншого майна.

Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 жодним чином не брала участі в проведенні ремонтних робіт, облаштуванні та в придбанні меблів, техніки в квартирі АДРЕСА_1 . Цей факт, зокрема, підтверджується листами ЖСК «Французький бульвар-білдінг», показами свідків та іншими належними доказами, наданими до позовної заяви.

Позивач звертає увагу на те, що під час шлюбу з ОСОБА_3 , дочкою відповідача, у вказаній квартирі АДРЕСА_1 були повністю проведені ремонтні роботи, придбано устаткування, меблі та техніка, в зв`язку з чим квартира цілком була готова до експлуатації, проживання та відповідного користування. Ремонтні роботи, облаштування квартири та приведення її в стан, придатний до проживання та користування, було здійснено виключно за рахунок їхніх спільних сумісних коштів як подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (дочкою відповідача). Відповідач ніякого відношення до ремонтних робіт, облаштування квартири не мала, ніколи в ній не проживала та не користувалась.

Як вказує позивач, оскільки він та його колишня дружина після оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на відповідача, поліпшили квартиру, а тому він вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК України має право на відшкодування вартості необхідних витрат. З липня 2018 р. відповідач неправомірно утримує майно. Здаючи квартиру в оренду, вона отримує прибуток, в тому числі і за рахунок проведеного позивачем ремонту, меблів та техніки, оскільки квартира набула більшої цінності. Внаслідок подальшої експлуатації вартість протиправно утримуваного відповідачем майна зменшилась ще більше ніж на 2018 рік, коли проводилась оцінка експертом, а тому позивач вважає, що має право на захист своїх майнових прав шляхом відшкодування заподіяної шкоди в сумі, половини вартості майна, що становила на 2018 р., коли це майно почала утримувати відповідач.

Просить суд при вирішенні вимог про відшкодування витрат на ремонт квартири, якою він та його колишня дружина користувались з моменту укладання договору купівлі-продажу, покупцем в якому була зазначена відповідач, за згодою останньої в силу родинних відносин з її донькою, виходити з того, що дійсно чинним цивільним законодавством вказані правовідносини не врегульовані, однак врахувати, що він та його колишня дружина фактично користувались належною відповідачу квартирою на правах наймача і поліпшили квартиру за згодою власника, а чинне цивільне законодавство містить норми, які закріплюють право наймача на відшкодування вартості необхідних витрат, тому просить суд вбачати підстави для застосування аналогії закону, зокрема норми ч. 3 ст. 778 ЦК України, відповідно до якої наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат.

Також, в зв`язку з тим, що по-перше, майже усі меблі та техніка купувались на замовлення безпосередньо по розмірам квартири АДРЕСА_1 та більшість з них є вбудовані, а тому є не доцільно їх демонтувати, по-друге в зв`язку з тим, що відповідач з 2018 року не повернула жодної речі і продовжувала використовувати їх у власних інтересах, внаслідок тривалого використання відповідачем належного йому майна зменшилась ще більше його вартість і погіршився стан, а т ому позивач вважає свою вимогу про відшкодування вартості безпідставно набутого майна до відповідача правомірною.

За приписами ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Також позивач посилається на те, що обов`язок відповідача відшкодувати втрату вартості безпідставно набутого майна випливає і з положень норм ч. 1 ст. 1214 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відповідає за допущення нею погіршення майна з часу, коли вона дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Згідно даних висновку про вартість майна від 22.06.2018 р., проведеного ТОВ «Люкс-Експерт», вартість меблів, побутової техніки, сантехобладнання, тощо, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , на час проведення оцінки спеціалістом, складає 523 748 грн.

Згідно даних висновку експертного дослідження № 89 від 25.06.2018 р. (оцінка була проведене на час коли відповідач повідомила позивача про те, що квартирою він більше не буде мати можливості користуватись), проведеного ТОВ «Українська Експертна Компанія», вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1 , станом на червень 2018 року становить 687 622 грн.

Оскільки ремонтні роботи, облаштування квартири, купівля меблів, обладнання, техніки у квартиру АДРЕСА_1 , позивач здійснював спільно з колишньою дружиною і на це витрачалися їхні спільні сумісні кошти як подружжя, а право власності зареєстровано за відповідачем, яка жодним чином не приймала участі ані в ремонтних роботах, ані в облаштуванні квартири, ані в купівлі меблів, техніки тощо, позивач вважає, що має право на відшкодування з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі частини вартості ремонтних робіт, будівельних матеріалів, устаткування, меблів, техніки тощо, що складає 1 211 370 грн. / 2 = 605 685 грн.

Відшкодування йому саме частини від загальної суми цих витрат обґрунтовується тим, що кошти, які витрачалися на ці роботи/матеріали, меблі, техніку належали їхньому подружжю (позивачу та його колишній дружині ОСОБА_3 ) на праві спільної сумісної власності, а отже кожен з них вправі вимагати відшкодування цих витрат, здійснених під час шлюбу, в рівних частинах, тобто по .

Окрім того, позивач зазначає, що з моменту укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та з 12.09.2012 року з моменту укладання договору купівлі-продажу машиномісця НОМЕР_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , покупцем в яких зазначена відповідач, по 10.07.2018 р., остання жодного разу не сплачувала за утримання будинку та прибудинкової території та інші платежі по комунальним послугам.

За квартиру АДРЕСА_1 та за машиномісця АДРЕСА_3 , платежі за утримання будинку та прибудинкової території та за інші комунальні послуги з 11.02.2011 р. по квітень 2014 р. вони сплачували з колишньою дружиною ОСОБА_3 своїми спільними коштами, а починаючи з квітня 2014 р. по 10.07.2018 р. позивач сплачував усі платежі за надані комунальні послуги одноосібно власними коштами. При цьому, всі квитанції по оплаті за надані комунальні послуги з моменту оформлення на відповідача договорів купівлі-продажу нерухомого майна, виписувались на ім`я відповідача, так як вона зазначена власником даного майна.

Позивач вказує на те, що з моменту оформлення купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та машиномісця АДРЕСА_3 , зазначеною квартирою та машиномісцем користувались він та його колишня дружина, власником зазначена відповідач, а тому на його думку за комунальні послуги вони втрьох до завершення його з колишньою дружиною сімейних відносин, до квітня 2014 р., несли солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Після квітня 2014 р. солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг несли він, як користувач квартири та машиномісця, та відповідач, як власник.

Так як кошти за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 та машиномісця АДРЕСА_3 , позивачем передавались брату ОСОБА_4 для проведення розрахунків в квітні 2011 р., після того як розпочались ремонтні роботи і до 27.03.2018 р. загальна сума за комунальні послуги була сплачена в розмірі 82 518 грн. 98 коп.

Відповідно з 27.04.2011 р. по 02.04.2014 р. - загальна сума за комунальні послуги становить 10 825,06 грн. (яка повинна була бути солідарно сплачена користувачами та власниками квартири), тому:

10 825,06 грн. / 3 особи = 3 608 грн. 35 коп. з кожного.

Починаючи з квітня 2014 року позивач користувався квартирою особисто та сплачував комунальні послуги особистими коштами за себе, як користувача послугами та за відповідача, як за власника.

Відповідно з 03.04.2014 р. по 27.03.2018 р. - загальна сума за комунальні послуги становить 71 693 грн. 92 коп. (яка повинна була бути солідарно сплачена користувачем та власником квартири), тому:

71 693,92 / 2 особи = 35 846 грн. 96 коп. з кожного.

Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушила його права та інтереси, позивач вимушено ніс збитки, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, сплачував замість відповідача її частину, а тому вважає, що в силу положень ст. 544 ЦК України він має право на зворотню вимогу.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів, та просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 09.11.2021 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

11.01.2022 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження судді Козленко Г.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2022 року, прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.10.2023 року, закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження.

07.12.2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Петрик М.М. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких сторона відповідача позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданих до суду поясненнях на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 є єдиним законним власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 , яка була набута шляхом купівлі у відповідності до норм чинного законодавства. Судовими рішеннями по двом цивільним справам, а саме справа №522/10242/16-ц та №522/16159/18 підтверджено, що позивач ОСОБА_1 не має ніякого відношення до квартири за адресою: АДРЕСА_5 . Вказана квартира була придбана безпосередньо відповідачем. Жоден із поданих до суду позивачем документів не підтверджує, що вказані у позові матеріальні цінності були придбані позивачем за спільні сумісні кошти подружжя та встановлені у квартиру. Також наданий до суду висновок судово-будівельної експертизи не підтверджує той факт, що ремонт квартири робився за спільні кошти колишнього подружжя.

Станом на день розгляду справи будь-яких інших додаткових письмових пояснень/заперечень щодо заявлених позовних вимог від учасників процесу до суду не надійшло.

В судовому засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових пояснень, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та не доведеними, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши учасників процесу, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 18 листопада 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.11.1995 року, серія НОМЕР_2 , виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис за №2550, від якого вони мають сина - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30.06.2004 року серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю до 02 квітня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2016 року поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частину спільного сумісного майна подружжя, яке знаходилось у безпосередній власності у м. Києві.

Встановлено, що 11 лютого 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 (колишньої дружини позивача), було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 , посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4-310.

12 вересня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу машиномісця НОМЕР_5, що знаходиться в АДРЕСА_4 , посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4-1848.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, позивач ОСОБА_8 просить суд: стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на його користь грошові кошти в розмірі 605 685 грн., в якості відшкодування витрат на облаштування, ремонт, покупку меблів, техніки в квартиру АДРЕСА_1 та 37 651 грн. в якості відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та інших комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_2 та машиномісцю АДРЕСА_3 , а всього 643 336 грн.

Позовні вимоги, зокрема обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 до вищевказаного нерухомого майна не мала ніякого відношення, ніколи не вселялась у квартиру, машиномісцем не користувалась, не сплачувала за комунальні послуги, не проводила ремонтні роботи. Вказане нерухоме майно купувалось позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_3 для власних потреб, за їхні спільні сумісні кошти як подружжя.

Квартира АДРЕСА_1 , під час оформлення договору купівлі-продажу на ім`я відповідача була без ремонту та будь-якого сантехнічного обладнання в стані - як «від забудовника», що підтверджується листом ЖСК «Французький бульвар-білдінг» НОМЕР_5/7-21 від 19.07.2021 р.

Позивач посилається на те, що реалізуючи план по проведенню ремонтних робіт в квартирі, для подальшого користування нею його родиною, ним спільно з його колишньою дружиною ОСОБА_3 , за фізичною допомогою рідного брата позивача ОСОБА_4 , були замовлені та оплачені роботи та матеріали по ремонту квартири (в тому числі виконання монтажних робіт, оздоблювальних робіт, закупівля необхідного устаткування, техніки, меблів, та іншого обладнання/робіт, необхідного для функціонування цієї квартири за призначенням). Меблів, сантехобладнання та техніки було придбано всього на 35 505 доларів США (що на даний час становить близько 958 635 грн. згідно середнього курсу долару США на 2021 р.), яке саме майно було придбано та яка його вартість на момент придбання, зазначено у висновку ТОВ «Люкс-Експерт» про вартість майна від 22.06.2018 р., а саме було придбано:

- В коридор: терморегулятор для теплої підлоги 3 шт. країна виробник Бельгія, вартістю 450 доларів США; кольоровий відеодомофон 1 шт. країна виробник Корея, вартістю 185 доларів США; люстра на один рожок 1 шт. країна виробник Нідерланди, вартістю 110 доларів США; вбудована шафа з роздвіжними дверцятами дзеркальними 1 шт. країна виробник Україна, вартістю 320 доларів США; двері вхідні «Новий мір» Каховка 1 шт. країна виробник Україна, вартістю 1200 доларів США;

- В кухню: меблі кухонні з каменною столешнею, мийка та змішувач Grone 1 шт. Україна, вартістю 4300 доларів США; газова варочна панель Bosh на 4 конфорки на склокерамічній панелі 1 шт. Німеччина, вартістю 650 доларів США; електродуховка 1 шт., країна виробник Німеччина, вартістю 670 доларів США; витяжка 1 шт. країна виробник Італія, вартістю 630 доларів США; холодильник 1 шт. країна виробник Німеччина, вартістю 1100 доларів США; телевізор 1 шт. Словаччина, вартістю 780 доларів США; стільці 4 шт. країна виробник Італія, вартістю 540 доларів США; стіл обідній розсувний 1 шт., країна виробник Італія, вартістю 900 доларів США; барна стійка 1 шт., Україна, вартістю 600 доларів США; стільці барні 2 шт., країна виробник Італія, вартістю 520 доларів США; люстра на 6 плафонів 1 шт., країна виробник Бельгія, вартістю 450 доларів США; бра на два плафона 1 шт., Бельгія, вартістю 200 доларів США; мікрохвильовка 1 шт., країна виробник Словаччина, вартістю 220 доларів США; посудомийна машина 1 шт., країна виробник Німеччина, вартістю 780 доларів США; світильники над барною стійкою 3 шт., Бельгія, вартістю 260 доларів США; шафа-буфет барний 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 520 доларів США; штори 2 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 230 доларів США; тюль, 1 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 260 доларів США; кондиціонер інвекторний Міцубісі електрик 1 шт., країна виробник Японія, вартістю 1200 доларів США; карніз, жалюзі 2 шт. Україна, вартістю 360 доларів США;

- Спальня 1: книжкові полиці 2 шт., країна виробник Польща, вартістю 180 доларів США; ліжко двухспальне 1 шт., Польща, вартістю 670 доларів США; стіл письмовий 1 шт., країна виробник Польща, вартістю 230 доларів США; стілець 1 шт., країна виробник Італія, вартістю 120 доларів США; шафа 3-х створчата, країна виробник Польща, вартістю 830 доларів США; кондиціонер інвекторний Міцубісі електрик, 1 шт., Японія, вартістю 1200 доларів США; прикро ватні тумби, 2 шт., Польща, вартістю 240 доларів США; штори, карніз керовані, 2 шт., країна виробник Турція, вартістю 380 доларів США; тюль 1 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 210 доларів США; торшер, 2 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 160 доларів США; матрац, 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 370 доларів США; люстра 1 шт., країна виробник Бельгія, вартістю 230 доларів США;

- Спальня 2: ліжко двухспальне 1 шт., країна виробник Польща, вартістю 780 доларів США; шафа 4-х створчата, 1 шт., країна виробник Польща, вартістю 1150 доларів США; кондиціонер інвекторний Міцубісі електрик, 1 шт. країна виробний Японія, вартістю 1200 доларів США; прикро ватні тумби 2 шт., Польща, вартістю 240 доларів США; штори 2 шт., країна виробник Туреччина, вартістю 240 доларів США; тюль 1 шт., Тереччина, вартістю 160 доларів США; тошер 2 шт., країна виробник Бельгія, вартістю 210 доларів США; матрац 1 шт., Україна, вартістю 440 доларів США; карніз керований 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 180 доларів США; дзеркало 1 шт., Україна, вартістю 160 доларів США;

- Холл: диван розсувний мякий куток, модель Парма меблевої фабрики ТОВ «Злата мебель» 1 шт., Україна, вартістю 2300 доларів США; крісло не розкладне 1 шт., країна виробник Україна, вартістю 460 доларів США; стіл розсувний 1 шт., Італія, вартістю 780 доларів США; телевізор 1 шт., країна виробник Словаччина, вартістю 860 доларів США;

- Комора: шафи-полочки під замовлення гардеробна 2 шт., Україна, вартістю 460 доларів США;

- Санвузол: кутова ванна фірми Ravak зі змішувачем 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 870 доларів США;

- шторки стекляні для ванної Ravak 1 шт., Чехія, вартістю 160 доларів США; біде зі змішувачем 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 360 доларів США; унітаз ком пакт 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 420 доларів США; умивальник з тумбою Аква-родос зі змішувачем, 1 шт., Україна, вартістю 380 доларів США; дзеркало зі шафою та під світкою Аква-родос 1 шт., Україна, вартістю 230 доларів США; електробойлер, редуктор тиску води, 1 шт., країна виробник Чехія, вартістю 360 доларів США; електрична сушарка для рушників 1 шт., Україна, вартістю 120 доларів США; пральна машина Bosh 1 шт., Німеччина, вартістю 760 доларів США.

Згідно даних висновку про вартість майна від 22.06.2018 р., проведеного ТОВ «Люкс-Експерт», вартість меблів, побутової техніки, сантехобладнання, тощо, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , на час проведення оцінки спеціалістом, складає 523 748 грн.

Згідно даних висновку експертного дослідження № 89 від 25.06.2018 р., проведеного ТОВ «Українська Експертна Компанія», вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1 , станом на червень 2018 року становить 687 622 грн.

На підтвердження обставин, що позивач спільно із колишньою дружиною ОСОБА_3 вирішували всі фінансові питання та проводили розрахунки по ремонту та закупівлі матеріалів, меблів, тощо стороною позивача надано копії наступних документів, які містяться в матеріалах справи: копія договору б/н від 03.04.2011 р. про оплату вартості комплекту кухонних меблів з мийкою на суму 4 850 євро; копія договору № 0ЕФ00036 від 08.03.2011 р., специфікації, розрахункові чеки № 0ЕФ00036 від 08.03.2011 р. на суму 3 000 грн., № 0УФ00036 від 10.03.2011 р. на суму 6 197 грн., товарні чеки № 13 від 12.03.2011 р. на суму 6 259 грн., №6 від 23.04.2011 р. на суму 2 938 грн. про оплату вартості комплекту меблів для спальні на загальну суму 9 197 грн.; копія розрахункового чеку № 0ЕФ00036 від 10.03.2011 р. та товарного чеку б/н від 10.04.2011 р. про оплату вартості шафи Venti на суму 8 360 грн.; копія договору № 0ЕФ00047 від 27.03.2011 р. на суму 2 500 грн., № 0ЕФ00047 від 10.04.2011 р. на суму 16 886 грн. та товарний чек №8 від 23.05.2011 р. про оплату вартості комплекту меблів для спальні на загальну суму 19 371 грн.; копія договору № 36 від 14.02.2011 р. про оплату вартості блоків кондиціонерів Mitsubishi Electric на суму 28 000 грн.; копія листа замовлення №1 від 08.04.2011 р. про оплату вартості техніки для кухні на суму 25 479 грн.; копія замовлення №70/02Н від 21.02.2011 р. про оплату вартості вхідних дверей на суму 10 078 грн.; копія товарного чеку б/н від 05.06.2011 р. про оплату вартості столу та стільців на суму 14 114 грн.; копія гарантійного талону б/н від 30.03.2011 р. про оплату вартості сушарки для рушників на суму 1 850 грн.; копія гарантійного талону №S000108981 від 09.04.2011 р. на телевізор Sony 46 дюймів; копія гарантійного талану №S000102403 від 02.06.2011 р. на телевізор Sony 32 дюйми; копія гарантійного талону б/н від 19.10.2012 р. на змішувач Kludi; копії гарантійних сертифікатів від 07.05.2011 р. на терморегулятори для підлоги модель ОСС2-1991; копія гарантійного талону б/н від 19.05.2011 р. на електробойлер Thermex; копія гарантійного талону №30016 від 07.04.2011 р. на холодильник Libherr; копія гарантійного талону б/н від 25.02.2011 р. на дзеркало «Глорія» для ванної кімнати; копія гарантійного талону б/н від 11.03.2011 р. на шафу «Глорія» для ванної кімнати; копія висновку про вартість майна ТОВ «Люкс-Експерт»; копія висновку експертного дослідження №89 від 25.06.2018 р. про визнання вартості ремонтно-будівельних робіт в квартирі.

Всі ці письмові докази, на думку позивача, безперечно доводять спільну участь на той час подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у проведенні ремонту та придбанні необхідного устаткування, меблів, техніки тощо в квартиру АДРЕСА_1 , якою він та його колишня дружина користувались з моменту укладення договору купівлі-продажу, тобто з 11.02.2011 р. по 10.07.2018 р.

При цьому, як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 жодним чином не брала участі в проведенні ремонтних робіт, облаштуванні та в придбанні меблів, техніки в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач звертає увагу на те, що під час шлюбу з ОСОБА_3 , дочкою відповідача, у вказаній квартирі АДРЕСА_1 були повністю проведені ремонтні роботи, придбано устаткування, меблі та техніка, в зв`язку з чим квартира цілком була готова до експлуатації, проживання та відповідного користування. Ремонтні роботи, облаштування квартири та приведення її в стан, придатний до проживання та користування, було здійснено виключно за рахунок їхніх спільних сумісних коштів як подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (дочкою відповідача). Відповідач ніякого відношення до ремонтних робіт, облаштування квартири не мала, ніколи в ній не проживала та не користувалась.

Оскільки він та його колишня дружина після оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на відповідача, поліпшили квартиру, а тому позивач вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК України має право на відшкодування вартості необхідних витрат. З липня 2018 р. відповідач неправомірно утримує майно. Здаючи квартиру в оренду, вона отримує прибуток, в тому числі і за рахунок проведеного позивачем ремонту, меблів та техніки, оскільки квартира набула більшої цінності. Внаслідок подальшої експлуатації вартість протиправно утримуваного відповідачем майна зменшилась ще більше ніж на 2018 рік, коли проводилась оцінка експертом, а тому позивач вважає, що має право на захист своїх майнових прав шляхом відшкодування заподіяної шкоди в сумі, половини вартості майна, що становила на 2018 р., коли це майно почала утримувати відповідач.

Просить суд при вирішенні вимог про відшкодування витрат на ремонт квартири, якою він та його колишня дружина користувались з моменту укладання договору купівлі-продажу, покупцем в якому була зазначена відповідач, за згодою останньої в силу родинних відносин з її донькою, виходити з того, що дійсно чинним цивільним законодавством вказані правовідносини не врегульовані, однак врахувати, що він та його колишня дружина фактично користувались належною відповідачу квартирою на правах наймача і поліпшили квартиру за згодою власника, а чинне цивільне законодавство містить норми, які закріплюють право наймача на відшкодування вартості необхідних витрат, тому просить суд вбачати підстави для застосування аналогії закону, зокрема норми ч. 3 ст. 778 ЦК України, відповідно до якої наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат.

Також, в зв`язку з тим, що по-перше, майже усі меблі та техніка купувались на замовлення безпосередньо по розмірам квартири АДРЕСА_1 та більшість з них є вбудовані, а тому є не доцільно їх демонтувати, по-друге в зв`язку з тим, що відповідач з 2018 року не повернула жодної речі і продовжувала використовувати їх у власних інтересах, внаслідок тривалого використання відповідачем належного йому майна зменшилась ще більше його вартість і погіршився стан, а т ому позивач вважає свою вимогу про відшкодування вартості безпідставно набутого майна до відповідача правомірною.

За приписами ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Також позивач посилається на те, що обов`язок відповідача відшкодувати втрату вартості безпідставно набутого майна випливає і з положень норм ч. 1 ст. 1214 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відповідає за допущення нею погіршення майна з часу, коли вона дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Оскільки ремонтні роботи, облаштування квартири, купівля меблів, обладнання, техніки у квартиру АДРЕСА_1 , позивач здійснював спільно з колишньою дружиною і на це витрачалися їхні спільні сумісні кошти як подружжя, а право власності зареєстровано за відповідачем, яка жодним чином не приймала участі ані в ремонтних роботах, ані в облаштуванні квартири, ані в купівлі меблів, техніки тощо, позивач вважає, що має право на відшкодування з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі частини вартості ремонтних робіт, будівельних матеріалів, устаткування, меблів, техніки тощо, що складає 1 211 370 грн. / 2 = 605 685 грн.

Відшкодування йому саме 1/2 частини від загальної суми цих витрат обґрунтовується тим, що кошти, які витрачалися на ці роботи/матеріали, меблі, техніку належали їхньому подружжю (позивачу та його колишній дружині ОСОБА_3 ) на праві спільної сумісної власності, а отже кожен з них вправі вимагати відшкодування цих витрат, здійснених під час шлюбу, в рівних частинах, тобто по .

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто позивач, з урахуванням визначених нормами процесуального законодавства принципів змагальності та диспозитивності, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 16 ЦК Українивстановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силуст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Отже, в даному випадку обов`язок відшкодувати доходи, які особа одержала або могла одержати від використання майна, набутого без достатньої правової підстави, виникає у такої особи з акту цивільного законодавства, а саме ч. 1 ст. 1214 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).

Також згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами усі обставини, на які він посилається як на підставу позову, а саме те, що ним/спільно з колишньою дружиною ОСОБА_3 витрачено виключно свої власні кошти/спільні кошти колишнього подружжя на ремонт, придбання необхідного устаткування, облаштування, придбання меблів, техніки тощо в квартиру АДРЕСА_1 ; що саме будівельні матеріали згідно наданих договорів, листів замовлення, товарних чеків, рахунків на оплату, тощо були використані у процесі цього ремонту.

Також, відсутні докази безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача.

Натомість, як вбачається з наявних в матеріалах справи рішень: рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10.05.2017 року у справі №522/10242/16-ц, рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2017 року у справі №522/10242/16-ц, постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №522/10242/16-ц, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2019 року у справі №522/16159/18, постанови Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 року у справі №522/16159/18, постанови Верховного Суду від 11.06.2021 року у справі №522/16159/18, - судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , машиномісце АДРЕСА_3 , було придбано ним та ОСОБА_3 за їхні, як подружжя, спільні заощадження від трудової діяльності, ні те, що він був стороною правочинів. Договори купівлі-продажу підписані особисто відповідачем ОСОБА_2 та її покійним чоловіком як покупцями, вони відповідають нормам цивільного законодавства (позивачем дані обставини визнані). В основу судового рішення по справі №522/10242/16-ц було покладено факт недоведеності жодним належним доказом позовних вимог стосовно того, що позивач та його колишня дружина ОСОБА_3 мають будь-яке відношення до майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надана суду заява гр. ОСОБА_9 від 07.02.2024 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., зареєстрована в реєстрі за № 114, з якою вбачається, що останній підтверджує, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 11.02.2011 придбана квартира АДРЕСА_1 , знаходилась в стані «від забудовника», тобто без ремонту та необхідної меблів, техніки. Ремонтні роботи, доставку меблів, техніки в квартиру приймав ОСОБА_4 . Рахунки на оплату комунальних платежів, внесків на утримання будинку, завжди виписувались на власника квартири. Але рахунки на оплату комунальних платежів, внесків на утримання будинку, отримував ОСОБА_4 , - встановлені висновки суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами усі обставини, на які він посилається як на підставу позову, а саме те, що ним/спільно з колишньою дружиною ОСОБА_3 витрачено виключно свої власні кошти/спільні кошти колишнього подружжя на ремонт, придбання необхідного устаткування, облаштування, придбання меблів, техніки тощо в квартиру АДРЕСА_1 , не спростовує.

Отже, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ними межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів в розмірі 605 685 грн. в якості відшкодування витрат на облаштування, ремонт, покупку меблів, техніки в квартиру АДРЕСА_1 , необхідно відмовити повністю.

Позивач також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 37 651 грн. в якості відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та інших комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_2 та машиномісцю АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що з моменту укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та з 12.09.2012 року з моменту укладання договору купівлі-продажу машиномісця НОМЕР_5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , покупцем в яких зазначена відповідач, по 10.07.2018 р., остання жодного разу не сплачувала за утримання будинку та прибудинкової території та інші платежі по комунальним послугам.

За квартиру АДРЕСА_1 та за машиномісця АДРЕСА_3 , платежі за утримання будинку та прибудинкової території та за інші комунальні послуги з 11.02.2011 р. по квітень 2014 р. вони сплачували з колишньою дружиною ОСОБА_3 своїми спільними коштами, а починаючи з квітня 2014 р. по 10.07.2018 р. позивач сплачував усі платежі за надані комунальні послуги одноосібно власними коштами. При цьому, всі квитанції по оплаті за надані комунальні послуги з моменту оформлення на відповідача договорів купівлі-продажу нерухомого майна, виписувались на ім`я відповідача, так як вона зазначена власником даного майна.

Позивач вказує на те, що з моменту оформлення купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та машиномісця АДРЕСА_3 , зазначеною квартирою та машиномісцем користувались він та його колишня дружина, власником зазначена відповідач, а тому на його думку за комунальні послуги вони втрьох до завершення його з колишньою дружиною сімейних відносин, до квітня 2014 р., несли солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Після квітня 2014 р. солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг несли він, як користувач квартири та машиномісця, та відповідач, як власник.

Так як кошти за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 та машиномісця АДРЕСА_3 , позивачем передавались брату ОСОБА_4 для проведення розрахунків в квітні 2011 р., після того як розпочались ремонтні роботи і до 27.03.2018 р. загальна сума за комунальні послуги була сплачена в розмірі 82 518 грн. 98 коп.

Відповідно з 27.04.2011 р. по 02.04.2014 р. - загальна сума за комунальні послуги становить 10 825,06 грн. (яка повинна була бути солідарно сплачена користувачами та власниками квартири), тому:

10 825,06 грн. / 3 особи = 3 608 грн. 35 коп. з кожного.

Починаючи з квітня 2014 року позивач користувався квартирою особисто та сплачував комунальні послуги особистими коштами за себе, як користувача послугами та за відповідача, як за власника.

Відповідно з 03.04.2014 р. по 27.03.2018 р. - загальна сума за комунальні послуги становить 71 693 грн. 92 коп. (яка повинна була бути солідарно сплачена користувачем та власником квартири), тому:

71 693,92 / 2 особи = 35 846 грн. 96 коп. з кожного.

Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушила його права та інтереси, позивач вимушено ніс збитки, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, сплачував замість відповідача її частину, а тому вважає, що в силу положень ст. 544 ЦК України він має право на зворотню вимогу.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦПК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду.

Так, як вбачається з наданих суду карток обліку по особовому рахунку, в яких зазначено нарахування платежів, всі квитанції за надані комунальні послуги виписувались на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

З листа ЖКС «Французький бульвар-билдинг» №08/7-21 від 19.07.2021 р., вбачається, що за період з 11.02.2011 р. по 10.07.2018 р. по кв. АДРЕСА_1 , за період з 25.07.2012 р. по 31.08.2018 р. по кв. АДРЕСА_6 , за період з 12.09.2012 р. по 31.08.2018 р. за машиномісце № НОМЕР_4 по АДРЕСА_4 , - рахунки на сплату комунальних платежів отримані та сплачені ОСОБА_4 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення грошових коштів на оплату комунальних послуг за спірний період з відповідача на користь позивача відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 через безпідставність та недоведеність позовних вимог.

За правилами ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 322, 544, 1212-1214, 1166 ЦК України, ст.ст. 5, 12-13, 76-82, 89, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко