Провадження №: 4-с/755/119/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2024 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., секретаря Лазоренко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб виконавчої служби щодо відмови у скасуванні арешту на нерухоме майно, та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та заборону на його відчуження,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії (бездіяльність) посадових осіб Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за змістом скарги просила суд:

«Визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови у скасуванні арешту на нерухоме майно, що перебуває у власності громадянки ОСОБА_1 .

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 січня 2015 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження».

Вказану скаргу було передано в провадження судді Савлук Т.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

11 жовтня 2024 року Дніпровським районним судом м. Києва (головуючий суддя Савлук Т,В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб виконавчої служби щодо відмови у скасуванні арешту на нерухоме майно, та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні висловила свою позицію на підтримку поданої до суду скарги на дії державного виконавця, просила скаргу задовольнити, додатково пояснила, що 11 жовтня 2012 року Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 50857 грн 31 коп. та сплаченого третейського збору у розмірі 908,57 грн. В межах вказаного виконавчого провадження 20 січня 2015 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Бережною Ольгою Олександрівною винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику. 14 лютого 2015 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Бережною Ольгою Олександрівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, з підстав передбачених п. 10 ч. 1 ст. 49 Законом України «Про виконавче провадження», однак державним виконавцем не знято арешт з майна боржника, на неодноразові звернення заявниці для врегулювання цього питання з дотриманням визначеного законодавством порядку отримала відмову від державного виконавця, що змусило звернутись до суду для захисту своїх прав як власника майна на володіння та розпорядження всім майном на власний розсуд. Заявниця просила врахувати, що арешт на майно божника було накладено у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, яке закінчене шляхом винесення постанови від 14 лютого 2015 року, строк пред`явлення виконавчого документа стягувачем вже сплинув, жоден виконавчий лист про стягнення із заявниці боргу на виконанні в органах ДВС не перебуває.

Заінтересовані особи - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у судове засіданні не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалися.

За змістом частин 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заінтересованих осіб у справі.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали скарги, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного.

Згідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано розділом VII ЦПК України.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як убачається з матеріалів справи, 06 вересня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу у справі № 2604/17160/2012 про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19.01.2012 у справі №1082/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 857 (п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн 31 коп. та сплаченого третейського збору у розмірі 908,57 грн.

11 жовтня 2012 року Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 50857 грн 31 коп. та сплаченого третейського збору у розмірі 908,57 грн.

20 січня 2015 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Бережною Ольгою Олександрівною винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , заборонено здійснювати відчуження вищезазначеного майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 .

14 лютого 2015 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Бережною Ольгою Олександрівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, де боржником виступає ОСОБА_1 , з підстав передбачених п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону чинній на дату винесення постанови)

На момент повернення виконавчого листа стягувачу (14 лютого 2015 року) у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених статтею 47 Закону № 606-ХІУ не позбавляло стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

28 листопада 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва у цивільній справі № 2604/17160/12 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», заінтересовані особи: ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_1 , Баришівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Універсал Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа № 2604/17160/12, виданого 19 вересня 2012 року Дніпровським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 50 857,31 грн. заборгованості та сплаченого третейського збору у розмірі 908,57 грн.

За приписами ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 5 частини третьої статті 11 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (в редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (в редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

За приписами ч. 1 ст. 50 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. (ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на 14 лютого 2015 року)

За приписами ч. 2 ст. 50 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Пунктом 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція, у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій), передбачено, що виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Пунктом 7 розділу V зазначеної Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що у такому випадку передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження.

Пунктом 3.16 розділу ІІІ Інструкції (далі - Інструкція, у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) передбачено, що, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника.

До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності.

На вимогу суду, Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив на адресу суду копію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1, виготовленого з АСВП долучивши наступні документи: постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 жовтня 2012 року; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 січня 2015 року; постанову про стягнення виконавчого збору від 14 лютого 2015 року; постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; постанову про закінчення виконавчого провадження від 14 лютого 2015 року.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні приписи містяться у частині першій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, з урахуванням неможливості повно та всебічно встановити обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані до суду докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органів примусового виконання, оскільки на дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 лютого 2015 року у державного виконавця були відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника, доказів повного виконання боржником своїх зобов`язань до скарги долучено не було, виконавчий збір та витрати на виконавчі дії боржником не погашено, також боржник не зверталась до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з метою отримання інформації щодо дійсного розміру заборгованості та/або відсутності боргових зобов`язань перед кредитором, що унеможливлює з`ясувати питання щодо підстав для заняття арешту з майна боржника з інших обставин, ніж наведених заявником у поданій до суду скарзі.

Відповідно до ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись статями 4, 18, 49 Закону України «Про виконавче провадження», статями 5, 12, 13, 18,258-260, 354, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб виконавчої служби щодо відмови у скасуванні арешту на нерухоме майно, та скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцять днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя: