АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року

м. Чернівці

cправа № 715/764/24

провадження 22-ц/822/887/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.,

суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретаря Факас А.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк Марія Володимирівна, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2024 року, головуючий у першій інстанції Цуренко В.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3 у березні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Зазначала, що шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черніецького міського управління юстиції 02 серпня 2013 року актовим записом №1221, розірваний заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року.

Вказувала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинили фактичні шлюбі стосунки з 01 червня 2021 року, не вели спільного побуту, не формували бюджетні витрати, не погоджували будь-які фінансово-матеріальні угоди.

За час шлюбу за спільні кошти набуто:

19 листопада 2013 року транспортний засіб марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

31 грудня 2013 року транспортний засіб марки «ТА-HO V0», номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2013 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

24 жовтня 2017 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

19 грудня 2019 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 05 січня 2023 року;

04 березня 2020 року транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 08 грудня 2021 року;

15 липня 2020 року транспортний засіб марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 13 листопада 2021 року;

11 листопада 2020 року транспортний засіб марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

12 травня 2023 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

земельну ділянку площею 0,1605 га, кадастровий номер :01:006:0275, цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецького (Глибоцького) району Чернівецької області.

Посилалася на те, що не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя.

Просила поділити майно подружжя шляхом виділення ОСОБА_3 у власність частини наступного майна:

транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 13 листопада 2021 року;

транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 08 грудня 2021 року;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 05 січня 2023 року;

транспортного засобу марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 09 грудня 2023 року;

транспортного засобу марки «ТА-HO V0», номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2013 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 09 грудня 2023 року;

транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 09 грудня 2023 року;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 09 грудня 2023 року;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення, перереєстрованого на іншу особу 09 грудня 2023 року;

земельної ділянки, загальною площею 0,1605 га., кадастровий номер :01:006:0275, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецької області.

ОСОБА_3 у серпні 2024 року змінила позовні вимоги, просила поділити майно подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартості наступного майна:

транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2993 см.куб вартістю 2950050 грн;

транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2967 см.куб вартістю 755860 грн;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2987 см.куб вартістю 906318 грн;

транспортного засобу марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення, причіп бортовий вартістю 4300 грн;

транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення, бензин, об`єм двигуна 1198 см.куб вартістю 49340 грн;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2148 см.куб вартістю 230950 грн;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2143 см.куб вартістю 652620 грн, всього 2774719 грн.

Виділити ОСОБА_3 у власність частину земельної ділянки, загальною площею 0,1605 га, кадастровий номер :01:006:0275, цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецького (Глибоцького) району Чернівецької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину вартості спільного майна подружжя:

транспортного засобу марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення, причіп бортовий;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2148 см.куб;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2987 см.куб;

транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення, бензин, об`єм двигуна 1198 см.куб;

транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2993 см.куб;

транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2967 см.куб;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2143 см.куб, що становить 2774719 грн.

Визнано право власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки, загальною площею 0,1605 га., кадастровий номер :01:006:0275, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівеьцкого (Глибоцького) району Чернівецької області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2024 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3 частини вартості спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину вартості спільного майна подружжя:

транспортного засобу марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення, причіп бортовий;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2148 см.куб;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2987 см.куб;

транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення, бензин, об`єм двигуна 1198 см.куб;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2143 см.куб, що становить 388 266 грн. 50 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частини вартості спільного майна подружжя:

транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2993 см.куб;

транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2967 см.куб відмовити.

У частині визнання права власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки загальною площею 0,1605 га., кадастровий номер :01:006:0275, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецької області залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вважає, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження розміру грошової компенсації.

На виконання ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2024 року надано висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №52/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №53/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №54/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №55/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №56/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №57/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №58/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №59/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, які містять порушення чинного законодавства у сфері оцінки майна, тому є недопустимими доказами.

Судовим експертом Юзва С.Г. не було взято до уваги наданий ОСОБА_4 висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 10 травня 2020 року №43-05-20 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 12 листопада 2021 року №97-11-21 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 06 грудня 2021 року №108-12-21 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №82-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №83-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №84-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №85-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №86-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №87-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, якими встановлено шляхом безпосереднього огляду транспортного засобу фактори, що впливають на процент зниження вартості транспортного засобу.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що сторони з 01 червня 2021 року не проживали разом не відповідають дійсності.

У зв`язку з початком у лютому 2022 року бойових дій на території України ОСОБА_3 за згоди ОСОБА_4 для безпеки дітей виїхала з ними за кордон.

ОСОБА_3 у червня 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, у якому без посилання на будь-які докази стверджувала, що подружі стосунки між сторонами припинилися з 01 червня 2021 року.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року про розірвання шлюбу ухвалено заочно.

ОСОБА_4 було подано заяву про перегляд заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 не погоджувався з обставинами припинення шлюбних відносин у червні 2021 року, просив надати час на примирення.

Також ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2023 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2024 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, не зазначала про не проживання з ОСОБА_4 протягом двох років, однак, вказувала про здійснення ОСОБА_4 забезпечення фінансово по мірі необхідності, позовну заяву ОСОБА_3 про стягнення аліментів залишено без розгляду.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08 листопада 2023 року.

Наведене свідчить про те, що сім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існувала на момент розгляду справи про розірвання шлюбу, а певні обставини (введення в Україні воєнного стану), які змусили сторін проживати окремо, виникнення між ними конфліктних ситуацій та територіальна віддаленість місця проживання чоловіка та дружини не свідчать про фактичне припинення шлюбних відносин.

Шлюбні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично припинились у 2023 року з набранням рішення суду про розірвання шлюбу законної сили.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини відчуження транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення 13 листопада 2021 року; транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення 08 грудня 2021 року під час шлюбу за усної згоди ОСОБА_3 в інтересах сім`ї, оскільки виручені від продажу грошові кошти були передані ОСОБА_3 для виїзду та проживання за кордоном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Мигалатюк А.В., на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області в частині визнання права власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки загальною площею 0,1605 га., кадастровий номер :01:006:0275, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецького (Глибоцького) району Чернівецької області не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_3 у спосіб поділу спільного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину вартості спільного майна подружжя: транспортного засобу марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , що становить 2774719 грн; визнання права власності ОСОБА_3 на частину земельної ділянки, загальною площею 0,1605 га., кадастровий номер :01:006:0275, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецького (Глибоцького) району Чернівецької області.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за час шлюбу за спільні кошти транспортного засобу марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , що становить 2774719 грн; земельної ділянки, загальною площею 0,1605 га., кадастровий номер :01:006:0275, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецького (Глибоцького) району Чернівецької області.

Визначаючи дійсну вартість майна, що підлягає поділу, на час розгляду справи судом першої інстанції враховано висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №52/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №53/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №54/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №55/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №56/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №57/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №58/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №59/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, за якими вартість частини наведеного майна становить 2777250 грн.

Водночас суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна.

З огляду на межі позовних вимог суд першої інстанції вважав стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартості спільного майна подружжя в сумі 2774719 грн.

Судом першої інстанції відхилено доводи ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., про відчуження транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення; транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення за час шлюбу в інтересах сім`ї, оскільки вони не підтверджуються належними і допустимими доказами, заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року встановлено, що на час розгляду справи сторони не проживають разом більше двох років, тобто на час вчинення правочинів з відчуження транспортних засобів, не надано доказів надання ОСОБА_3 згоди на відчуження.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено, що шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 02 серпня 2013 року актовим записом №1221, розірваний заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру МВС №7344 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 16 квітня 2024 року №14-23 за ОСОБА_4 зареєстрований:

19 листопада 2013 року транспортний засіб марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

31 грудня 2013 року транспортний засіб марки «ТА-HO V0», номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2013 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

24 жовтня 2017 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

19 грудня 2019 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 05 січня 2023 року;

04 березня 2020 року транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 08 грудня 2021 року;

15 липня 2020 року транспортний засіб марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 13 листопада 2021 року;

11 листопада 2020 року транспортний засіб марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року;

12 травня 2023 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення, перереєстрований на іншу особу 09 грудня 2023 року.

На підставі інформації з Держанвого реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20 листопада 2023 року №355086827 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 0,1605 га., кадастровий номер :01:006:0275, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва в с. Коровія Чернівецького (Глибоцького) району Чернівецької області на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Невестюком А.М., зареєстрованого в реєстру за номером 566.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що за змістом заочного рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року у справі №715/443/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу встановлення не проживання сторін разом більше двох років.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишено без розгляду за заявою ОСОБА_3 .

На підставі висновку судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №52/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення 4300 грн.

За висновком судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №53/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення 230950 грн.

Відповідно до висновку судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №54/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення 906380 грн.

Згідно із висновком судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №55/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення 49340 грн.

Висновком судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №56/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено середню ринкову вартість транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення 2955050 грн.

За висновком судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №57/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення 755860 грн.

Згідно із висновком судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №58/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення 652620 грн.

На підставі висновку судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №59/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу марки «ТА-HO V0», номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2013 року виготовлення 4300 грн.

Згідно висновку судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 06 грудня 2021 року №108-12-21 з визначення ринкової вартості транспортного засобу ринкова вартість транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення 250669 грн.

За висновком судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №82-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу ринкова вартість транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення 21909 грн.

На підставі висновку судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №83-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу ринкова вартість транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення 271810 грн.

Відповідно до висновку судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №84-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу ринкова вартість транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення 133725 грн.

Висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №85-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу встановлено ринкову вартість транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення 345183 грн.

На підставі висновку судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №87-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу ринкова вартість транспортного засобу марки «ТА-HO V0», номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2013 року виготовлення 3480 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У пунктах 22, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 07 квітня 2021 року у справі №127/6926/13 (провадження № 61-14712св20), зазначено, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 02 серпня 2013 року актовим записом №1221, розірваний заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року.

Судом першої інстанції встановлено, що за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за спільні кошти набуто:

19 листопада 2013 року транспортний засіб марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення;

31 грудня 2013 року транспортний засіб марки «ТА-HO V0», номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2013 року виготовлення;

24 жовтня 2017 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення;

19 грудня 2019 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення;

04 березня 2020 року транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення;

15 липня 2020 року транспортний засіб марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення;

11 листопада 2020 року транспортний засіб марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення;

12 травня 2023 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення.

Відповідно до довідки Територіального сервісного центру МВС №7344 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 16 квітня 2024 року №14-23 ОСОБА_4 відчужено:

13 листопада 2021 року транспортний засіб марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення;

08 грудня 2021 року транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення;

05 січня 2023 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення;

09 грудня 2023 року транспортний засіб марки «ТА-HO H0» номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2013 року виготовлення;

09 грудня 2023 року транспортний засіб марки «ТА-HO V0», номерний знак НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , 2013 року виготовлення;

09 грудня 2023 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 року виготовлення;

09 грудня 2023 року транспортний засіб марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 року виготовлення;

09 грудня 2023 року транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 року виготовлення.

Отже ОСОБА_4 за час шлюбу відчужено транспортний засіб марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення, транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 року виготовлення.

Сарафінчан Н.І., звертаючись до суду з позовом, вказувала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 01 червня 2021 року фактично припинили шлюбні стосунки, проживали окремо, не вели спільного побуту, не формували бюджетні витрати, не погоджували будь-які фінансово-матеріальні угоди.

Натомість, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., у відзиві на позовну заяву із зміненим предметом позову від 14 серпня 2024 року зазначалось, що кошти, отримані від продажу транспортних засобів марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення були об`єктом права спільної сумісної власності сторін, створювали сімейний бюджет та були спрямовані на побутові потреби колишнього подружжя.

Судом першої інстанції відхилено доводи ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., про відчуження транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення; транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення за час шлюбу в інтересах сім`ї, пославшись на встановлення заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року, що на час розгляду справи сторони не проживають разом більше двох років, тобто на час вчинення правочинів з відчуження транспортних засобів, відсутність доказів надання ОСОБА_3 згоди на відчуження транспортних засобів.

Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. (див. постанову Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 404/6483/17 (провадження № 61-14432св19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).

Суд першої інстанції хоча і послався на встановлення заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року обставин не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом на час вчинення правочинів з відчуження транспортних засобів, однак не застосував положення частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України, не визнав преюдиційними для справи, яка переглядається, обставини, встановлені заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року.

Законом України «Про доступ до судових рішень» регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та введення Єдиного державного реєстру судових рішень (стаття 1 цього Закону).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону).

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що за змістом заочного рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року у справі №715/443/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу встановлення не проживання сторін разом більше двох років.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти).

Разом з тим, інша сторона повинна мати можливість заперечувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти) з посиланням на належні та допустимі докази, а суд зобов`язаний навести мотиви відхилення або визнання цих заперечень.

Суд, відхиляючи ці заперечення, повинен мотивувати, що існують встановлені іншим судом обставини (юридичні факти) преюдиційного характеру і вони, дійсно, не є "правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту)".

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від листопада 2022 року у справі № 140/6115/21.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

За змістом заочного рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року у справі №715/443/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу встановлення не проживання сторін разом більше двох років у мотивувальній частині рішення суду є відтворенням тексту позовної заяви ОСОБА_3 , цій обставині не надано жодного правового висновку.

Обставини не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом судом не досліджувалася, сторони в судове засідання не з`явилися, відповідні докази не надавалися, судом не оцінювалися.

А тому суд першої інстанції повинен був встановити дату фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_3 саме у справі, яка переглядається.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23 (провадження № 61-16606 св 23).

Отже, відсутні підстави для визнання преюдиціальними обставини не проживання сторін разом, встановлені рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року у справі №715/443/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції не встановлено обставини окремого проживання подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Такі обставини не встановлено і заочнти рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року у справі №715/443/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, на яке послався суд першої інстанції.

Разом з тим ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Сарафінчан А.Г., в апеляційній скарзі вказував, що ОСОБА_3 за згоди ОСОБА_4 виїхала з дітьми за кордон у лютому 2022 року у зв`язку з початком бойових дій на території України.

Представник позивача Мигалатюк А.В. під час апеляційного розгляду визнав обставини виїзду ОСОБА_3 з дітьми за кордон у лютому 2022 року у зв`язку з військовою агресією.

Однак, само по собі вибуття ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми за кордон у лютому 2022 року у зв`язку з військовою агресією не дає підстав для висновку про окреме проживання подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Заслуговують на увагу доводи ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Сарафінчан А.Г., в апеляційній скарзі про відчуження транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення 13 листопада 2021 року; транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року виготовлення 08 грудня 2021 року під час шлюбу в інтересах сім`ї, оскільки виручені від продажу грошові кошти були передані ОСОБА_3 для виїзду та проживання за кордоном.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

ОСОБА_3 під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не заперечувалися обставини, на які посилався ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., у відзиві на позовну заяву із зміненим предметом позову від 14 серпня 2024 року, у апеляційній скарзі, про спрямування коштів, отриманих від продажу транспортних засобів марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року у сімейний бюджет, використання ОСОБА_3 для виїзду та проживання ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми за кордоном з лютого 2022 року до розірвання шлюбу.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишено без розгляду за заявою ОСОБА_3 .

Ураховуючи використання коштів, отриманих від продажу транспортних засобів марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 року виготовлення, марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 року в інтересах сім`ї, зокрема, ОСОБА_3 для виїзду та проживання за кордоном відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсації вартості зазначеного майна.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частини вартості транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 рік виготовлення, дизель, об`єм 2993 см. куб; транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 рік виготовлення, дизель, об`єм 2967 см. куб.

Разом з тим за обставин відчуження ОСОБА_4 транспортного засобу марки «ТА-HO H0», номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 2013 рік виготовлення, причіп бортовий; транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2148 см. куб; транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2987 см. куб; транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 рік виготовлення, бензин; транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 рік виготовлення, дизель. об`єм 2143 см. куб у грудні 2023 року, тобто після розірвання шлюбу без згоди співвласника ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості частини наведеного майна в сумі 921795 грн ((4300 грн. + 230950 грн. + 906380 грн. + 49340 грн. + 652620 грн.) : 2).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19).

Визначаючи дійсну вартість майна, що підлягає поділу, на час розгляду справи судом першої інстанції враховано висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №52/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №53/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №54/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №55/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №56/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №57/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №58/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, висновок судового експерта Юзва С.Г. від 18 липня 2024 року №59/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., що судом першої інстанції не було взято до уваги наданий ОСОБА_4 висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 10 травня 2020 року №43-05-20 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 12 листопада 2021 року №97-11-21 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 06 грудня 2021 року №108-12-21 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №82-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №83-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №84-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №85-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №86-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №87-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, якими встановлено шляхом безпосереднього огляду транспортного засобу фактори, що впливають на процент зниження вартості транспортного засобу.

Згідно із частиною 1 статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Частиною 1 статті 106 ЦПК України, передбачено, що учасник прави має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 10 травня 2020 року №43-05-20 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 12 листопада 2021 року №97-11-21 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 06 грудня 2021 року №108-12-21 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №82-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №83-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №84-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №85-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №86-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, висновок судового експерта фізичної особи підприємця ОСОБА_5 від 08 грудня 2023 року №87-12-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2024 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частини вартості спільного майна подружжя транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 рік виготовлення, дизель, об`єм 2993 см. куб; транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 рік виготовлення, дизель, об`єм 2967 см. куб скасувати, зміні в частині стягнення з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3 частини вартості спільного майна подружжя: транспортного засобу марки «ТА-HO H0», номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 2013 рік виготовлення, причіп бортовий; транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2148 см. куб; транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2987 см. куб; транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 рік виготовлення, бензин; транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 рік виготовлення, дизель. об`єм 2143 см. куб, що становить 2 774 719 грн зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Судові витрати

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відповідності до пункту 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частинами першою - третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Звідси, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Адвокатом Поляк М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_4 , у грудні 2024 року подано клопотання про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судових витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, в сумі 24000 грн.

Адвокатом Полк М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_4 , додано додаткову угоду між Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» та ОСОБА_4 від 19 листопада 2024 року №1 до договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 06 грудня 2023 року №430/23, звіт про надані послуги у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції від 02 грудня 2024 року, складений Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» та ОСОБА_4 , копію квитанції Акціонерного товариства «ПриватБанк» від 11 листопада 2024 року про сплату ОСОБА_4 на користь Адвокатського об`єднання «Поляк і партнери» коштів в сумі 21800 грн.

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної (апеляційної) інстанції - до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (в суді касаційної (апеляційної) інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Поляк М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_4 , до закінчення судових дебатів в суді апеляційної інстанції у справі заявлено клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Мигалатюк А.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , висловлено заперечення на клопотання ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., про стягнення судових витрати на правничу допомогу з підстав неспівмірності витрат.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди між Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» та ОСОБА_4 від 19 листопада 2024 року №1 до договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 06 грудня 2023 року №430/23 доповнено договір пунктом 4.1.2: «Гонорар за надання правової допомоги у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 24000 грн.».

За звітом про надані послуги у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції від 02 грудня 2024 року, складеним Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери» та ОСОБА_4 , надано послуги з підготовки та подання до суду апеляційної скарги тривалістю 1 год., підготовки доповнень та змін до апеляційної скарги, направлення доповнень та змін до апеляційної скарги стороні та подання до суду тривалістю 7 год., підготовки та участі у судовому засіданні 28 листопада 2024 року тривалістю 1 год., 04 грудня 2024 року тривалістю 01 год.

На підставі копії квитанції Акціонерного товариства «ПриватБанк» від 11 листопада 2024 року ОСОБА_4 на користь Адвокатського об`єднання «Поляк і партнери» внесено кошти в сумі 21800 грн.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу.

Так, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22 ) фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (Провадження № 12-14гс22) зазначила, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

На підставі пункту 1, 2, 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову ОСОБА_3 частково, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову ОСОБА_3 , в інтересах якої жіє адвокат Мигалатюк А.В., що становить 16,5%, судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції покладаються на позивача ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Мигалатюк А.В., пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 20040 грн.

З матеріалів справи вбачається надання адвокатом Поляк М.В. послуг з представництва інтересів ОСОБА_4 в судовому засіданні 28 листопада 2024 року тривалістю 42 хв. з 11:14:54 по 11:56:47, у судовому засіданні 04 грудня 2024 року тривалістю 19 хв. з 10: 02:13 по 10:21:05.

Отже, адвокатом Поляк М.В. надано послуги з підготовки та представництва інтересів в судовому засіданні тривалістю 1 год 01 хв.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Поляк М.В. робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт з подання до суду апеляційної скарги, доповнень та змін до апеляційної скарги, участі у судовому засіданні тривалістю 01 година, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, висловлення заперечення представником Мигалатюк А.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , з підстав неспівмірності витрат, колегія суддів вважає, що визначений ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк М.В., фіксований розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є неспівмірним, обмежити з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи до 10000 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Поляк Марія Володимирівна, задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на корить ОСОБА_3 частини вартості спільного майна подружжя:

транспортного засобу марки «ТА-HO H0», номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 2013 рік виготовлення, причіп бортовий;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2148 см. куб;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2987 см. куб;

транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов НОМЕР_14 , 1983 рік виготовлення, бензин;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 рік виготовлення, дизель. об`єм 2143 см. куб, що становить 2 774 719 грн змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 частину вартості спільного майна подружжя:

транспортного засобу марки «ТА-HO НО», номерний знак НОМЕР_17 , шасі НОМЕР_2 , 2013 рік виготовлення, причіп бортовий;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ» Е 220, номерний знак НОМЕР_15 , кузов НОМЕР_16 , 2001 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2148 см. куб;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», номерний знак НОМЕР_7 , кузов НОМЕР_8 , 2016 рік виготовлення, дизель, об`єм двигуна 2987 см. куб;

транспортного засобу марки «ВАЗ 2102», номерний знак НОМЕР_13 , кузов

НОМЕР_18 ,1983 рік виготовлення, бензин;

транспортного засобу марки «MERSEDES-BENZ VITO 113 CDI», номерний знак НОМЕР_5 , кузов НОМЕР_6 , 2014 рік виготовлення, дизель, об`єм 2143 см. куб, що становить 388 266 грн 50 коп.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частини вартості спільного майна подружжя:

транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 рік виготовлення, дизель, об`єм 2993 см. куб;

транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 рік виготовлення, дизель, об`єм 2967 см. куб скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частини вартості спільного майна подружжя:

транспортного засобу марки «LAND ROVER RANG ROVER VOQUE», номерний знак НОМЕР_11 , кузов НОМЕР_12 , 2018 рік виготовлення, дизель, об`єм 2993 см. куб;

транспортного засобу марки «VOLKSVAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_9 , кузов НОМЕР_10 , 2011 рік виготовлення, дизель, об`єм 2967 см. куб, відмовити.

В решті залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 10000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 09 грудня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулядна

І. Б. Перепелюк