Справа № 405/1293/23
Провадження № 2-з/405/13/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі: головуючого судді: Іванової Л.А., при секретарі: Нетесі С.М., розглянувши в залі суду в м. Кропивницький заяву відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 405/1293/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Соколівської сільської ради та Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Данилюк Н.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1044437 від 27 лютого 2023 року) в інтересах позивача звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_1 , в якому (позові) просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 16 березня 2023 року відкрито позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін, надано процесуальний строк для подання заяв по суті справи (справа № 405/1293/23).

Відповідачем ОСОБА_1 одночасно з поданим відзивом на позовну заяву в порядку ст.193 ЦПК України подано також зустрічну позовну заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» 01.05.2023 року та зареєстровані судом 01.05.2023 року, до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якій просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ним (батьком ОСОБА_1 ). Крім того, просив залучити до розгляду справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Соколівської сільської ради та Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради.

Ухвалою суду від 08 червня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Цивільній справі присвоєно номер 405/1293/23, провадження 2/405/172/23. Крім того, ухвалено перейти до розгляду зазначеної цивільної справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання. Залучено до участі в зазначеній цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Соколівської сільської ради та Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради.

При цьому, під час підготовчого провадження у справі, відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу суду 08.03.2024 року подана заява, яка зареєстрована в суді 11.03.2024 року за вх. № 1926 про забезпечення зазначеного позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони перетину державного кордону малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в напрямку - виїзд з України, у будь-чиєму супроводі, зазначивши на обгрунтування заяви про забезпечення позову, що в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до нього ( ОСОБА_1 ) про стягнення аліментів, який об`єднано з поданим ним ( ОСОБА_1 ) зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини.

При цьому, він ( ОСОБА_1 ) в період 2022 2024 року розшукує свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження якого станом на дату подання заяви не встановлено, та з червня, 2022 року по сьогоднішній день здійснюються численні досудові розслідування за його заявами, що стосуються малолітнього ОСОБА_3 , і, зокрема, щодо розшуку малолітнього ОСОБА_3 та про можливе незаконне переправлення малолітнього ОСОБА_3 через державний кордон України (об`єднане кримінальне провадження №00001416 від 09.06.2022 року за ч.2 ст.115 КК України та ч.1 ст.332 КК України); щодо підроблення документів на малолітнього ОСОБА_3 шляхом закреслення інформації про місце проживання малолітнього ОСОБА_3 (кримінальне провадження №0000794 від 11.08.2022 року за ч.1 ст.358 КК України); щодо викрадення дитини (кримінальне провадження №0001160 від 25.04.2023 року за ч.2 ст.146 КК України); щодо відмови свідка ОСОБА_4 від давання показань щодо малолітнього ОСОБА_3 (кримінальне провадження №0000205 від 16.02.2023 року за ч.1 ст.385 КК України); щодо невиконання ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда Галагана О.В. від 02.02.2023 року у справі №404/581/23 (кримінальне провадження №0001138 від 22.04.2023 року за ч.2 ст.382 КК України); щодо невиконання ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда у справі №405/1293/23 (кримінальне провадження №0003517 від 15.12.2023 року за ч.1 ст.382 КК України); щодо підроблення офіційних документів на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які долучено стороною ОСОБА_2 до справи №405/1293/23 (кримінальне провадження №0001393 від 29.12.2023 року за ч.1 ст.358 КК України).

Крім того, на виконання ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 02.10.2023 року у цивільній справі №405/1293/23 на адресу суду надійшов офіційний документ лист-відповідь від МЗС України від 15.11.2023 року №71/17-523/2-137567 про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на консульському обліку за кордоном не перебуває.

Окрім того, 04.03.2024 року на офіційну електронну пошту Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшов офіційний лист від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-15085/18/24-Вих., на виконання ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26.01.2024 року у даній цивільній справі, в якому повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні в Базі даних осіб, які перетинали державний кордон України, в період з 06.03.2022 року по 26.01.2024 року.

Тим самим, підставою забезпечення позову є інформація від офіційних державних органів (МЗС України, ДПСУ), фактичні обставини справи, численні кримінальні провадження щодо малолітнього ОСОБА_3 .

Зазначив, що питання взаємовідносин між батьками та дитиною регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема, статтіми 151, 153, 157-159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний братии участь у її вихованні і має право на особисте счпілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та братии участь у її вихованні, при цьому, необхідно врахувати, що відпаовідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

З огляду на викладене вище, вважає, що в разі задоволення позовних вимог в даній справі та враховуючи обґрунтоване припущення можливого переміщення (утримування) дитини за межі держави Україна, це ускладнить не лише виконання такого рішення шляхом реалізації прав одного з батьків, а призведе до порушення чинних для України норм Гаазької Конвенції, за якими, зокрема, ст.3 зазначеної Конвенції визначено, що «переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, коллективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до її переміщення або утримування, при умові, що у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно чи індивідуально, або могли б здійснюватися, якби не переміщення (утримування).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 року зазначену заяву про забезпечення позову розподілено судді Івановій Л.А.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною 5 ст.153 ЦПК України.

З огляду на викладене вище, та приймаючи до уваги відсутність необхідності надання пояснень чи додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову особою, яка подала заяву про забезпечення позову, а так само відсутність необхідності призначення розгляду заяви про забезпечення позову в судовому засіданні з викликом сторін, що передбачено ч.ч.3, 4 ст.153 ЦПК України, заява відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за №9, вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову, та, зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п.п. 2, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України), при цьому, згідно з ч. 3 зазначеної статті, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи, яка подає заяву про забезпечення позову будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, зокрема, 14 лютого 2022 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №754/7569/21, провадження № 61-15886сво21 досліджував питання щодо заходів забезпечення позову відносно заборони дитині перетинати кордон України.

Вирішуючи вказану правову проблему, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що слід розмежовувати підстави для застосування заходів забезпечення позову у справах про повернення дитини, на які поширюються положення Гаазької Конвенції, та у справах, предметом позову в яких є визначення місця проживання дитини, що регулюється положеннями СК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульовані положеннями Гаазької Конвенції, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

Виходячи зі змісту статті 3 Гаазької Конвенції уповноважений орган розглядає дії батька або матері як міжнародне викрадення за сукупності таких умов: 1) дитина мала постійне місце проживання в країні-учасниці Конвенції; 2) дитина незаконно переміщена або утримується за кордоном з порушенням справ піклування за умови, що ці права ефективно здійснювалися до її переміщення; 3) дитина не досягла 16-річного віку.

За положеннями пункту «b» частини другої статті 7 Гаазької Конвенції Центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції. Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів.

Згідно зі статтею 12 Гаазької Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини до іноземної держави є визнання незаконним вивезення та/або утримання на території країни тимчасового перебування дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання, а також питання піклування про дитину, яке охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину і, зокрема, право визначати місце проживання дитини й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд за кордон.

Таким чином, з урахуванням положень пункту «b» частини другої статті 7, статті 12 Гаазької Конвенції позивачі у справах про повернення дитини до іноземної держави можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів для забезпечення позову. Зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України, - не є можливим.

Тобто, Верховний Суд зауважив, що в усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України, - не є можливим.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони перетину державного кордону малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в напрямку - виїзд з України, у будь-чиєму супроводі, як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, предметом якого (зустрічного позову) є визначення місця проживання дитини, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 посилався на те, що виїзд дитини за кордон суттєво ускладнить або взагалі унеможливить виконання ним батьківських обов`язків та реалізацію батьківських прав щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Разом з тим, аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 149-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як заборона у виїзді за межі України, на підставі чого слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією щодо вирішення справи судом, встановленим законом, на підставі чого, приймаючи до уваги характер спору, предметом якого за зустрічним позовом є визначення місця проживання дитини, - підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, - відсутні.

Що стосується побоювань відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 щодо залишення дитиною території України, то законодавством України встановлені правила перетину кордону неповнолітніми дітьми у супроводі лише одного з батьків, які передбачають гарантії дотримання прав дитини та недопущення незаконного вивезення одним із батьків дитини за межі України.

Так, законодавством фактично визначені певні обмеження щодо перетину кордону, і тільки за відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, дане питання вирішуються в судовому порядку в позовному провадженні.

З урахуванням наведеного, заява відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 405/1293/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Соколівської сільської ради та Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

При цьому, окремо суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані піклуватися про життя та здоров`я дитини, та, відповідно, в умовах оголошеного з 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні, який триває і на теперішній час, та реальної загрози бойових дій на всій, без виключення, території України, встановлення обмеження можливості виїзду малолітньої дитини сторін у безпечне місце, у випадку настання загрозливої для життя і здоров`я дитини ситуації, окрім визначених законодавством, на переконання суду, є недопустимим.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 405/1293/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Соколівської сільської ради та Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини, шляхом заборони перетину державного кордону малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в напрямку - виїзд з України, у будь-чиєму супроводі, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова