Справа № 487/5972/23 Головуюча у 1-й інстанції Темнікова А. О.
Провадження № 22ц/812/289/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Коломієць В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Темнікової А. О. у місті Миколаєві зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 30 183 грн 40 коп. загальної заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 31 березня 2008 року позичальником ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальником у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення загальної суми кредитної заборгованості.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 грудня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 24 569 грн. 82 коп.. В задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за процентами відмовлено. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальником при укладенні договору кредитування, а тому відсутні підстави для стягнення з нього нарахованих відсотків за користування кредитом.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове про задоволення вимог банку. В частині задоволених позовних вимог рішення суду ним не оскаржено.

У скарзі зазначає про те, що відповідачем особисто підписана заява про умови кредитування з видачею на його ім`я, як позичальника, платіжної кредитної картки «Універсальна», в якій між ним та банком узгоджена процента ставка, що є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Тому підстави для застосування висновків, викладених у постанові ВПВС від 3 липня 2019 року по справі №3245/180/17, відсутні.

Крім того видачу кредиту також підтверджено первинними бухгалтерськими документами, а сам розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.

Посилався на відповідну судову практику.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 30 січня 2024 року та 9 лютого 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 березня 2008 року ОСОБА_1 , як позичальником, підписана заява про приєднання до надання ПАТ КБ «ПриватБанк» банківських послуг з метою оформлення платіжної картки «кредитка «Універсальна» із зазначенням про його ознайомлення з фінансовими умовами надання платіжної карти, зокрема з встановленням кредитного ліміту в розмірі 500 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в щомісячному розмірі 1,9%, та іншими умовами щодо сплати комісії та обумовлених сторонами платежів за користування кредитними коштами (а.с.14).

Відповідно до довідки наданої банком слідує, що кредитні кошти надані позичальнику, починаючи з моменту підписання ним заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 31 березня 2008 року, та у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який протягом строку використання ОСОБА_1 банківських платіжних карток постійно змінювався.

За довідкою, що надана банком, за кредитним рахунком, яким користувався відповідач, на підставі виданої йому платіжної картки, встановлено ліміт, який станом на 31 березня 2008 року складав 500 грн, станом на 5 липня 2021 року досяг найбільшого розміру у 23 000 грн та 26 грудня 2022 року зведений до 0,00 грн. Кінцевим строком дії чотирьох виданих відповідачу платіжних карток є березень 2023 року (а.с.12-13).

Отже, договір, укладений між сторонами складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, які узгоджені з позичальником ОСОБА_1 в частині особистого підписання ним заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка є скороченим варіантом «Умов та Правил надання банківських послуг», зокрема щодо такої суттєвої умови кредитування як щомісячний розмір процентів за користування кредитом (1,9% щомісяця) ( а.с.14, 19-28).

Крім того до матеріалів справи банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом - шаблоном №906 С-169 від 23 серпня 2006 року (а.с.19-28), який є належним доказом лише в тій частині, що узгоджена з позичальником, і може бути застосована до правовідносин, які склалися між сторонами.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Тому положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи наведені норми матеріального права та за встановлених колегією суддів обставин слідує, що позичальник ОСОБА_1 ознайомився та узгодив саме ті Умови та Правила кредитування, до яких він приєднався шляхом підписання 31 березня 2008 року заяви про умови кредитування (а.с.26, 27), зокрема, щодо сплати ним щомісячної процентної ставки за використання кредитних коштів.

Внаслідок цього доводи місцевого суду про неузгодження банком з позичальником усіх умов кредитування та наявність підстав для застосування правової позиції ВП ВС, викладеної ним у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17, є недоречними. А висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом є таким, що суперечить обставинам справи, внаслідок чого рішення суду в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми в обумовлений ними строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За Умовами та Правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

З наявного в матеріалах справи розрахунку кредитної заборгованості представленого у вигляді трьох окремих частин вбачається, що вони зроблені з відрахуванням коштів на погашення процентів за користування кредитом, як за узгодженою процентною ставкою (1,9% щомісяця або 22,8% річних), та з урахуванням пільгових періодів та зниженої процентної ставки 1,7%, так і за підвищеною без узгодження з відповідачем процентною ставкою.

Так, в період з 1 листопада 2013 року по 5 квітня 2014 року банком нараховано проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою 30% річних (2,5% щомісяця), у період з 1 вересня 2014 року по 1 квітня 2015 року за ставкою 34,8% річних (3,2% щомісяця), та з 1 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року - 43, 2 % річних (а. с. 4-5).

В подальшому, з 1 червня 2015 року по 31 липня 2020 року банком під час розрахунку заборгованості застосовано процентну ставку в розмірі 3,6 % щомісяця (43,2% річних). При цьому в період з 1 серпня 2015 року по 30 вересня 2016 року та з 1 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року банком проценти не нараховувались

Далі, починаючи з 1 серпня 2020 року по 11 червня 2023 року банком застосовано процентну ставку в розмірі 3,5% щомісяця ( 42% річних), за виключенням припинення нарахування відсотків у період з 1 по 31 березня 2022 року, та нарахування відсотків в розмірі 1,7 % щомісяця ( 20,4% річних) з 1 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року (а.с.8-11).

За наведеного, при розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом колегія суддів виходить з відсутності підстав для нарахування процентів за користування кредитом за підвищеними процентними ставками, та доходить висновку, що розрахована банком заборгованість за процентами за користування кредитом, підлягає зменшенню на суму 1 183 грн 50 коп.

Ця сума помилково нарахована банком, в тому числі у зв`язку з підписанням ОСОБА_1 22 квітня 2021 року заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, оскільки, по-перше, у цій заяві, підписаній вже 22 квітня 2021 року, перелічені фінансові умови надання платіжних карток за кредитами з використанням відновлювальної кредитної лінії з отриманням для використання семи різних розмірів кредитного ліміту коштів на платіжну картку, із зазначенням трьох різних процентних ставок та розмірів орієнтовної загальної вартості відповідного кредиту, а по-друге, вона не є складовою частиною узгодженого позичальником кредитного договору за підписаною ним 31 березня 2008 року анкети-заяви (а.с.15-18).

Таким чином у позичальника перед банком за період користування кредитними коштами, отриманими ним на підставі анкети-заяви від 31 березня 2008 року, утворилася заборгованість за процентами, які погоджені ним особисто, та складають суму 4 436 грн 82 коп.

Тому, виходячи із встановлених колегією суддів обставин справи, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає частковому задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції в цій частині про відмову у стягненні процентів на підставі пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України та ухваленням нового про часткове задоволення вимог.

Враховуючи скасування рішення суду про відмову у задоволенні вимог з їх частковим задоволенням, колегія суддів вважає за необхідне змінити це ж судове рішення в частині розподілу судових витрат з підстав, передбачених статтею 141, пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України. З відповідача на користь банку слід стягнути 2 578 грн 76 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Крім того за перегляд справи в суді апеляційної інстанції з відповідача на користь банку слід стягнути 3 182 грн 04 коп. сплаченого ним судового збору.

Підстави для перегляду рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту відсутні, з огляду на межі оскарження за поданою банком апеляційною скаргою.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 грудня 2023 року в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалите нове, яким ці вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 4 436 грн 82 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 грудня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити, вказавши про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2 578 грн 76 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 3 182 грн 04 коп. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова В. В. Коломієць