Справа № 309/5517/24
Провадження № 2/309/1501/24
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

23 грудня 2024 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Лук`янова О.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів.

Суд, перевіривши позовну заяву, вважає, що вона подана без додержання вимог, викладених у ч.4 ст.177 ЦПК України, а саме: позивач не сплатив судовий збір, посилаючись на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Положеннями ст.5 Закону України «Про судовий збір» /в редакції Закону №484-УІІІ від 22.05.2015/ визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

На підставі Закону України №484-VIII від 22.05.2015 - ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» викладена в іншій редакції, відповідно до якої положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів /за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав/ виключено.

За змістом Закону України «Про судовий збір» зі змінами, які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», вбачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, за першим /часовим/ критерієм перевагу в застосуванні має стаття 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів /ухвала від 01.03.2016, справа №6-484ц16/.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»: крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1)при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2)при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3)при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4)порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5)будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6)споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7)ціну продукції визначено неналежним чином;

8)документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

П.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст.21 цього Закону, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Проте в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог.

За таких обставин немає підстав вважати, що ОСОБА_1 є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та звільнений від сплати судового збору згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI: у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року №3674-VI: передбачений розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто з 1 січня 2024 року 1211грн.20коп..

З поданої позовної заяви вбачається, що позивач подав до суду позовну заяву, в якій заявлено 3 вимоги немайнового характеру:

1/про визнання припиненою іпотеку за Договором про іпотечний кредит;

2/про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно та вилучення запису про обтяження, реєстраційний №4811567, зареєстровано: 16.04.2007;

3/про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно та вилучення запису про обтяження, реєстраційний №4811650, зареєстровано: 16.04.2007.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позивач ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити належну суму судового збору 3633грн.60коп. за 3 позовні вимоги немайнового характеру і подати суду відповідні докази такої сплати оригінал квитанції /квитанцій/.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України: суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст.185 ЦПК України: в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись ст.175, 177, 185, 260-261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Ракушинець Андрій Андрашович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, - залишити без руху.

Запропонувати позивачу ОСОБА_1 або його представнику ОСОБА_2 виправити недоліки позовної заяви у термін 10 днів з дня отримання ним копії ухвали та роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.