Провадження № 22-ц/801/637/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 рокуСправа № 127/23680/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Шевчук Тетяною Володимирівною, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2024 року, постановлену у складі судді Гуменюка К. П. в м. Вінниця, дата складення повного тексту ухвали відповідає даті її постановлення,-

в с т а н о в и в :

07 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання 08.11.2023, 28.11.2023 року та 30.12.2024, представник позивача подав двічі заяви про розгляд справи без їх участі, в той час коли явку позивача було визнано обов`язковою (ухвала суду від 08.11.2023 року на а. с. 87).

13 лютого 2024 року, не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Шевчук Т. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що представником позивача були двічі подані заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача, звертає увагу, ним було подано відповідь на відзив та всі докази, які стосуються предмету розгляду справи, тому суд помилково застосував п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідачка правом подати відзив не скористалась.

14 березня 2024 року на через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_3 адвокат Мишковська Т. М. подала клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі та її довірителя, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його адвокат Шевчук Т. В. не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином. Згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача, зокрема частиною п`ятою цієї статті передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач (його представник), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі після визнання явки позивача обов`язковою не з`явилися в судові засідання, призначені на засідання 28.11.2023 року та 30.12.2024 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне:

-13.09.2023 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (а. с. 40);

-04.10.2023 року ОСОБА_2 , діючи за допомогою свого представника адвоката Мишковської Т. М., подала відзив на позовну заяву (а. с. 48-49);

-06.10.2023 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи на 08.11.2023 року об 10 год 30 хв (а. с. 70), яка була отримана позивачем 31.10.2023 року (а. с. 80);

-10.10.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук Т. В. подала відповідь на відзив (а. с. 72-75);

-20.10.2023 року представник позивач ОСОБА_1 адвокат Шевчук Т. В. подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, зазначила, що позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити (а. с.81);

-08.11.2023 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області явку позивача визнано обов`язковою у зв`язку із необхідністю отримання додаткових пояснень та призначено розгляд справи на 28.11.2023 року об 14 год 30 хв (а. с. 87);

-16.11.2023 року ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 93);

-28.11.2023 року судове засідання відкладено на 30.01.2024 року об 15 год. 30 хв. (заява про розгляд справи без участі позивача не взята до уваги, ухвалено здійснити повторний виклик позивача) (а. с. 95-96);

-доказів належного повідомлення позивача про судове засідання 30.01.2024 року матеріали справи не містять;

-30 січня 2024 року в судовому засіданні було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання (а. с. 102-103).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке:

Комплексний аналіз змісту ч. 5 ст. 223 , п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами для застосування передбачених цими нормами процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, а також відсутність заяви про розгляд справи по суті, за його відсутності (за умови, якщо неявка позивача не перешкоджає розгляду справи).

Як вбачається зі змісту ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2023 року, якою явка позивача визнана обов`язковою ( а. с . 87), суд не навів мотивів такого рішення, вказав, що «дійшов висновку про доцільність визнання обов`язковою явки позивача ОСОБА_1 в судові засідання по даній цивільній справі, оскільки для встановлення обставин, потрібні додаткові пояснення з боку позивача», не навів жодного аргументу чому за наявності позову, відзиву, відповіді на відзив, виникла необхідність додаткових пояснень позивача, які самі по собі не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України та не можуть бути покладені в основу підтвердження чи спростування тих чи інших обставин.

Подаючи повторно заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 93) позивач ОСОБА_4 наголосив, що будь-яких інших доказів, пояснень у нього немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golderv. The United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Участь у судовому засіданні відноситься до прав учасників справи ( п. 2 ч.1 ст. 43 ЦПК України), а відтак за відсутності обґрунтованої ухвали суду (з наведенням конкретних причин для обов`язкової явки позивача в судове засідання) нерозгляд судом першої інстанції справи по суті і залишення позову без розгляду суперечить основним засадам (принципам) судочинства та є перешкодою позивачеві у доступі до правосуддя.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. (частина 1 статті 379 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 обґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 377, 379- 383, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Шевчук Тетяною Володимирівною, задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало