КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8839/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 760/9965/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк», які подані представником Сахабутдіновим Віктором Юрійовичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А., та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Аксьонової Н.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

встановив:

У травні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 з про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Позов мотивовано тим, що відповідно до генерального договору про надання кредитних послуг від 19.02.2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , відповідачу наданий кредит в сумі 20 000 доларів США строком до 01.02.2014 року зі сплатою 22,5 % річних за користування кредитом.

Відповідно до додаткової угоди від 22.04.2008 року відповідач отримала кредит в сумі 180 000 доларів США строком до 31.03.2009 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2009 року у справі № 2-2291/09 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь банку 1 627 551,92 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Станом на момент подачі даного позову рішення суду не виконано.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим до виконання відповідачем, яка порушила грошове зобов`язання, то у банку виникло право на застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Відповідно до проведеного розрахунку розмір втрат від інфляційних процесів та 3% річних за період з квітня 2020 року по березень 2023 року становить 960 255,64 грн.

Із урахуванням наведених обставин позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 960 255,64 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 14 403 грн. 83 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - Караваєва І.І. задоволено. Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк», від імені якого діє представник - Сахабутдінов В.Ю., звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що рішення суду від 09.07.2009 року у справі № 2-2291/09 про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором не виконане. Банк відмовився від залишення у себе нереалізованого на аукціоні арештованого майна відповідача.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів.

АТ «Універсал Банк» просив стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 960 255,64 грн в частині невиконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 липня 2009 року у справі № 2-2291/09 щодо стягнення заборгованості по кредитному договору.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 18.04.2023 року за період з квітня 2020 року по березень 2023 заборгованість становить 960 255,64 грн.

Розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості трьох відсотків річних, адже містить розпис розрахункового періоду, кількість днів простроченої заборгованості, залишок заборгованості на початок періоду та суму за ставкою 3% річних.

Виходячи з обставин справи та вимог чинного законодавства суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову АТ «Універсал Банк», оскільки відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що відповідачу не було повернуто нереалізоване на прилюдних торгах майно, яке належало їй на праві власності та було вилучено згідно з актом опису й арешту майна боржника від 24.12.2010 року серія АА №068398.

Згідно з п. 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше 01 лютого 2014 року.

Позивач з позовом про стягнення заборгованості до відповідача звернувся лише 02.05.2023 року.

Викладені обставини свідчать про пропущення позивачем строку позовної давності для пред`явлення позову про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно суд першої інстанції правомірно послався у своєму рішенні на пропущення строків позовної давності позивачем.

У поясненнях до апеляційної скарги АТ«Універсал Банк», в інтересах якого діє представник - Сахабутдінов В.Ю., звертає увагу на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відповідачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували відсутність у неї зобов`язання перед АТ «Універсал банк» з повернення використаних кредитних коштів.

Відповідач помилково ототожнює стягувача з органами ДВС, посилаючись на те, що боржнику не було повернуто описане та арештоване майно. Відповідач не оскаржувала бездіяльність державного виконавця щодо неповернення арештованого майна. Отже, рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем не виконано.

Вимога про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами у розумінні ст. 626 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою в будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3 % річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язань і обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк», в інтересах якого діє представник - Сахабутдінов В.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог відповідача про стягнення судових витрат.

Зазначає, що відповідачемне надано жодних банківських документів, які б підтверджували факт сплати нею суми грошових коштів за надання правової допомоги. Також відповідачем не надано договору про надання правової допомоги, акта прийому-передачі виконаних робіт.

Також вважає, що визначений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 16 600 грн є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Предмет спору у цій справі не є складним, судова практика є сталою, а відтак не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що відповідно до п. 4.1 договору на правову правничу допомогу вона сплатила адвокату винагороду в розмірі 16 600 грн, що підтверджується банківськими виписками. Також вказує, що вона виконала усі вимоги процесуального закону щодо заявлених понесених судових витрат у суді першої інстанції.

У поясненнях до апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції АТ «Універсал Банк», в інтересах якого діє представник - Сахабутдінов В.Ю., зазначає, що відповідачем не надано підтвердження виконання адвокатом робіт для визначення співмірності в межах розгляду цивільної справи.

Суд першої інстанції розглянув заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у відкритому судовому засіданні без повідомлення сторін, що унеможливило стороні позивача надати заперечення проти таких вимог та довести не співмірність витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача АТ «Універсал Банк» - Смиков В.Є. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідача ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № BL2221, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 20 000 доларів США строком до 01 лютого 2014 року зі сплатою 22,5 % річних за користування кредитом, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі (т. 1 а. с. 7-12).

22.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL4044, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 180 000 доларів США.

Умови та порядок надання, сума, строк і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною цього договору (т. 1 а. с. 13-19).

22.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № BL4044/KLдо генерального договору про надання кредитних послуг від 22.04.2008 року № BL4044, за умовами якої ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 180 000 доларів США строком до 31 березня 2009 року зі сплатою 14,00 % річних за користування кредитом (т. 1 а. с. 20, 21).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2009 року у справі № 2-2291/09 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал Банк» 1627 551,92 грн заборгованості за кредитним договором (т. 1 а. с. 22-24).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 14.11.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2291, виданого 27.10.2009 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсальний Банк» заборгованості в розмірі 1629 281,92 грн (т. 1 а. с. 129).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 14.11.2012 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 130).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 10.12.2013 року звільнено з-під арешту майно, що належить ОСОБА_1 . У постанові зазначено, що ПАТ «Універсал Банк» відмовився залишити за собою нереалізоване майно ( рухомі речі - 526 найменувань, зокрема електроприлади та електрообладнання) (т. 1 а. с. 139, 63-74).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 02.04.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2291, виданого 27.10.2009 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсальний Банк» заборгованості в розмірі 1 629 281,92 грн (т. 1 а. с. 112).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 07.06.2016 року повернуто виконавчий лист № 2-2291, виданий 27.10.2009 року, стягувачу. Встановлено, що державним виконавцем оголошено в розшук транспортний засіб, протягом року який не виявлено. За боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться в іпотеці. Згідно з відповіддю на запит ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках чи інших фінансових установах, боржник на обліку в органах ДПС не перебуває. Згідно з відповіддю з ДПС України про джерела отримання доходів боржниками інформація про боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно акта державного виконавця майно, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Згідно відповіді на електронний запит Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсію, інформацію не знайдено. Згідно з відповіддю на електронний запит Пенсійного фонду про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - не знайдено (т. 1 а. с. 108).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.05.2022 року у справі № 760/24827/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2023 року та постановою Верховного Суду від 21.06.2023 року, відмовлено у задоволенні заяви АТ «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності у спірних правовідносинах, виходячи із того, що позивач звернувся до суду з позовом 04 травня 2023 року про стягнення інфляційних втрат та річних за період часу з квітня 2020 року до березня 2023 року, тоді як остання постанова про повернення виконавчого документа державним виконавцем винесена 07 червня 2016 року. Судовими рішеннями у поновленні строку для пред`явленнявиконавчого документа до виконання та видачу його дубліката було відмовлено.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки висновок зроблено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції просила застосувати позовну давність до вимог позивача.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 256, ч. 1 ст. 260, ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказала, щоневиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 вказала, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов'язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 року у справі № 657/1024/16-цзауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Враховуючи те, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.07.2009 року у справі № 2-2291/09, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсал Банк» 1 627 551,92 грн заборгованості за кредитним договором, відповідачемне виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то у позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Посилання суду першої інстанції на ті обставини, що виконавчий лист № 2-2291, виданий 27.10.2009 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Універсальний Банк» заборгованості в розмірі 1 629 281,92 грн, повернутий державним виконавцем 07.06.2016 року та у подальшому судовим рішенням відмовлено стягувачу у поновлені строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу його дубліката, є помилковими, оскільки такі обставини не свідчать про пропуск позивачем строку позовної давності у даних правовідносинах.

Враховуючи те, що грошове зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за яким стягнута судовим рішенням, відповідачем не виконано, то позивач має право звернутися до суду із позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, яке виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання та до моменту його усунення.

У цій справі із позовом банк звернувся до суду 02.05.2023 року та просив стягнути із відповідача заборгованість за період із 01.04.2020 року до 31.03.2023 року.

Також колегія суддів враховує, що Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року.

Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався та він був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена на строк з 02.04.2020 року до 30.06.2023 року.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності у спірних правовідносинах.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 вказувала про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання до липня 2018 року. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до липня 2018 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості втрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних (т. 1 а. с. 27) вбачається, що загальна сума заборгованості складає 960 255,64 грн, з яких: інфляційні втрати - 813 775,96 грн, 3 % річних - 146 479,68 грн, період нарахування - 01.04.2020 року по 31.03.2023 року.

Оцінюючи наданий позивачем розрахунок, колегія суддів бере до уваги, що згідно із Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17.03.2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за ст. 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року.

Враховуючи наведене, позивач безпідставно включив у розрахунок заборгованості період нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне погашення заборгованості та кредиту та процентів, що стягнуті рішенням суду, з 24.02.2022 року по 31.03.2023 року, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за вказаний період слід відмовити.

Таким чином, розмір заборгованості згідно зі ст. 625 ЦК України за невиконання умов кредитного договору та судового рішення, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, обраховується за період із 01.04.2020 року по 23.02.2022 року та складає 386 719,05 грн, з яких 293 881,70 грн - інфляційні втрати (( 1 627 551 грн. 92 коп. х 1,180567) - 1627 551 грн. 92 коп. = 293 881 грн. 70 коп.), 92 837,35 грн - 3 % річних ( 1 627 551 грн. 92 коп. х 3%/ 365 днів х 694 дні = 92 837 грн. 35 коп.).

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості по інфляційним втратам та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають частковому задоволенню, а саме: із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 293 881,70 грн, 3% річних у сумі 92 837,35 грн, а всього підлягає стягненню 386 719,05 грн.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами апеляційної перегляду колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню за результатами апеляційного перегляду, тому додаткове рішення суду, яким із позивача стягнено на користь відповідача витрати на правничу допомогу, також підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 14 403,83 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 28.04.2023 року № 9595/9 (т. 1 а. с. 6), за подання апеляційної скарги - судовий збір у розмірі 21 605,75 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 26.02.2024 року № 9595/1 (т. 1 а. с. 207).

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі : 36 009,58 грн ? 40,27 % = 14 501,06 грн

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як встановлено з матеріалів справи, 30.06.2023 року ОСОБА_1 уклала з адвокатом Караваєвим І.І. договір про надання професійної правничої (правової) допомоги . Відповідно до п. 1.1. договору адвокат зобов`язується надати клієнтові правову допомогу в цивільній справі за позовом АТ «Універсал Банк» () до ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 960 255 ,64 грн. в Солом`янському районному суді м. Києва (справа №760/9965/23), а клієнт - сплатити гонорар за надані послуги в розмірі, який передбачений п. 4.1 цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору за правову (правничу) допомогу, передбачену в п. 1.1 даного договору клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, який не перевищує 20 000 грн. (двадцять тисяч) гривень.

На виконання умов договору, протягом 2023-2024 рр. ОСОБА_1 сплатила на рахунок адвоката Караваєва І.І. наступні суми: 4200 грн., що підтверджується банківською квитанцією від 04.07.2023., 2500 грн. - 09.11.2023 року, 2000 грн. - 24.11.2023 року, 500 грн. - 25.11.2023, 2000 грн. - 19.12.2023 року, 500 грн. - 21.12.2023 року, 2400 грн. - 04.01.2024 року, 2500 грн. - 01.02.2024 року, всього на суму 16 600 грн., сплата яких підтверджується банківськими квитанціями ( а.с. 171, т. 1), доданими до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Отже, враховуючи, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 16 600 грн, а тому із позивача на користь відповідача підлягають стягненню такі витрати пропорційно розміру вимог, у задоволенні яких позивачу було відмовлено: 16 600 грн ? 59,73 % = 9915 грн. 18 коп.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язана сплатити на користь позивача АТ «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 14 501 грн. 06 коп., а позивач АТ «Універсал Банк» зобов`язаний сплатити на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 9915 грн. 18 коп., то відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав зобов`язати ОСОБА_1 , як на сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю АТ «Універсал Банк», а саме: 14 501 грн. 06 коп. - 9915 грн. 18 коп. = 4585 грн. 88 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк», які подані представником Сахабутдіновим Віктором Юрійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» інфляційні втрати в сумі 293 881 грн. 70 коп., 3% річних - 92 837 грн. 35 коп., а всього стягнути 386 719 ( триста вісімдесят шість тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати в сумі 4585 грн. 88 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.