Справа № 202/8250/21
Провадження № 2/202/2997/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючої судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., представника позивача Змієвської Т.П., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося з позовом, в якому зазначило, що 16.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_2 був укладений договір позики № -20561 «Проста позика», відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 2 500,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську карту позичальника, зареєстровану для цієї мети в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Договір позики укладений в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № -20561 від 16.11.2020, що акцентована відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію, ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Отже, ОСОБА_2 здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з веденням коду-підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було перераховано кошти в розмірі 2 500,00 грн., що підтверджується квитанцією та довідкою.

Перерахування грошових коштів на карту позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка відповідно до умов договору доручення на здійснення переказу коштів № ФК-П-20/08-08 від 20.08.2020 р., що укладений між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», зобов`язалася надавати технічну можливість у перерахуванні коштів на карту позичальника на підставі укладеного договору позики.

Пропозиція (оферта) на укладення електронного договору позики підписана відповідачем 16.11.2020 електронним цифровим підписом, який було надіслано СМС-повідомленням на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті.

Згідно з п.п. 2.3. договору позики дата видачі кредиту 16.11.2020, дата повернення кредиту 04.12.2020 (включно), термін користування кредитом 18 діб.

Відповідно до п.п. 2.5. договору позики за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до цього договору).

Пунктом 2.7. договору позики встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом та рахунок товариства.

Відповідно до п.п. 9.2 договору позики цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Пунктом 9.3. договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього договору, має юридичну силу власноручного підпису.

Підписанням договору позики відповідач також підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Строк надання грошових коштів за договором позики настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, позику не повертає та не сплачує проценти за користування коштами.

23.06.2020 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 23-06/20, відповідно умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» зобов`язалося передати за плату ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, вказаними у реєстрах боржників (додаток № 1 до Договору), укладеними між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал».

03.06.2021 відповідно до п. 6.2.3. договору про відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було підписано додаток №2 до договору про відступлення права вимоги № 23-06/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № -20561 від 16.11.2020, укладеним між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_2 , сума заборгованості за яким станом на 05.10.2021 складає 18 227,19 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту) - 2 500,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахована за акційною відсотковою ставкою, - 882,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахована відповідно до п.9.7 договору, - 14665,07 грн.; інфляційні 180,12 грн.

За цих підстав ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 18 227,19 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн., а також витрати на правову допомогу 9000 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито спрощне позовне провадження.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2023 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № -20561 від 16.11.2020 у розмірі 18227 грн. 19 коп., з яких: 2 500, 00 грн. заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту); 882,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахована за акційною відсотковою ставкою; 14665, 07 грн. - заборгованість за відсотками, нарахована відповідно до п. 9.7 договору; інфляційне збільшення 180,12 грн., а також стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» () звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2024 року замінено стягувача у виконавчому листі, виданому на виконання рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором № -20561 у загальному розмірі 18227 грн. 19 коп., з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» ().

У січні 2024 року відповідач в особі свого представника - адвоката Мартем`янової Ю.М. звернувся з заявою про перегляд заочного рішення від 16 березня 2023 року.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2024 року поновлено відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 16 березня 2023 року, прийнято таку заяву відповідача до розгляду.

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як правонаступника позивача ТОВ «Дебт Форс» ().

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 лютого 2024 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2023 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача адвокатом Мартем`яновою Ю.М. був поданий відзив на позов, в якому вона позов не визнала, посилаючись на відсутність у відповідача обов`язку здійснювати платежі на користь ТОВ «Вердикт Капітал», оскільки відповідно до укладеного між останнім і ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» договору про відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020, додатку № 1 до Договору - Реєстру боржників № 6 від 03.06.2021, Додатку № 2 до Договору - Акта приймання-передачі Реєстру боржників № 6 від 03.06.2021, загальна сума заборгованості боржників за переданими правами вимоги становить 2 693 462,00 грн., а за придбання (відступлення) прав вимоги новий кредитор сплачує кредитору плату в розмірі 269 346 грн. 20 коп. Тобто новий кредитор сплатив за отримання права вимоги до боржників, у тому числі ОСОБА_2 , лише 10 відсотків від загальної суми заборгованості боржників. У реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги зазначено, що вимогу до відповідача ОСОБА_2 ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за 338,20 грн., в той час як загальна сума його заборгованості вказана у розмірі 3382 грн. Вважає, що укладений між первісним і новим кредитором договір за своєю юридичною природою, незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги, є договором факторингу. В даному випадку ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» (первісний кредитор) уступив грошову вимогу до відповідача ОСОБА_2 в обмін на грошові кошти в сумі 338,20 грн., які ТОВ «Вердикт Капітал» (новий кредитор) зобов?язався сплатити первісному кредитору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. ТОВ «Вердикт Капітал» отримало прибуток від обміну своїх грошових коштів на дебіторську заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс». Наведене свідчить про те, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» договір відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020 за своєю юридичною природою, незважаючи на його назву як договір про відступлення прав вимоги, є договором факторингу.

Звертає увагу, що відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов?язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов?язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Позивачем не надано доказів письмового повідомлення відповідача про відступлення права вимоги.

Належних та достатніх доказів, які б свідчили, що у відповідача виник обов?язок здійснювати платежі на користь ТОВ «Вердикт Капітал», а отже і на користь його правонаступника - ТОВ «Дебт Форс», не надано.

Крім того, вважає, що позивачем не надано доказів укладення між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_2 договору позики № -20561 від 16.11.2020.

На підтвердження позовних вимог не надано належних, допустимих та достатніх доказів, що відповідач акцептував пропозицію ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» щодо укладення договору позики та погодження умов. Надано лише роздруківку договору позики № -20561 «Проста позика» від 16.11.2020, зі змісту якої неможливо встановити, що саме договір такого змісту було оприлюднено на власному веб-сайті ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» 16.11.2020 та не надано підтвердження направлення примірника індивідуальної частини договору, укладеної у вигляді електронного документа, на адресу відповідача як передбачено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який був чинний на час укладення договору позики).

Окрім цього, у договорі не зазначено про отримання відповідачем інформації про можливість укласти електронний договір у формі, що унеможливлює зміну змісту, відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Таким чином, позивачами не доведено, що сторонами було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплату процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Також позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредиту. Вважає, що наданий лист директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.09.2021 (а.с. 28) про нібито успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта 16.11.2020 о 12:43:10 на суму 2500 грн. із зазначенням маски картки та номеру транзакції у сервісі iPay.ua., не є платіжним документом або документом первинного бухгалтерського обліку і не може підтверджувати реальне здійснення платіжної операції з перерахування грошових коштів.

В копії квитанції про сплату через сервіс онлайн-платежів іРау.ua та зарахування грошових коштів у розмірі 2500 грн. на картку НОМЕР_1 зазначені реквізити одержувача платежу і одержувачем вказано ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс».

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано два розрахунки: 1) складений ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» за період з 16.11.2020 по 03.06.2021; 2) складений ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 16.11.2020 по 05.10.2021.

У наданій копії розрахунку ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» на останньому аркуші зазначено, що загальна заборгованість за кредитним договором № -20561 від 16.11.2020 складає 2 933,00 грн. Натомість цього за договором про відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020 ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступила ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики № -20561 від 16.11.2020 на суму 3 382 грн. і позивачем у розрахунку зазначена сума заборгованості відповідача 3382,00 грн., у той час як ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» нарахувало позивачу боргу у сумі 2933 грн.

У розрахунку позивачем зазначено, що сума, на яку нараховані відсотки, становить 1700 грн. У подальших розрахунках позивач чомусь вказує суму заборгованості, на яку він нараховує відсотки, 2500 грн.

Також на думку представника відповідача, позивачем неправомірно нарахована заборгованість по відсоткам у розмірі 14665,07 грн. відповідно до п. 9.7 Договору за період з 05.12.2020 року по 05.10.2021 року.

Звертає увагу, що відповідно до п. 9.7 договору сторони домовилися, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, передбаченому п. 9.4 цього договору, і підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ITC та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Отже, сторони погодили, що нарахування та відповідно обов?язок сплатити відсотки, визначені п. 9.7 договору позики, безпосередньо пов?язані із моментом направлення кредитором вимоги боржнику у встановлений договором спосіб.

Однак будь-яких доказів направлення такої вимоги не надано.

Оскільки п. 9.4 договору позики регулює розмір процентів за користування позиченими коштами, то дана норма діє на час дії самого договору позики.

Після його припинення кредитор не має права нараховувати відсотки за ставками, визначеними договором позики.

Отже розмір процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України після припинення строку дії договору позики не може визначатися п. 9.4 договору позики.

Позика надавалася на строк до 05.12.2020, тобто строк дії договору позики закінчився 05.12.2020. Відтак проценти у розмірі 14 665,07 грн. нараховані після закінчення строку дії договору.

Крім цього, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла у період нарахування позивачем спірних процентів) передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов?язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов?язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов?язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 року відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Нараховані позивачем проценти у розмірі 14 665,07 грн. є відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов?язання згідно з частиною другою статті 625 ЦК України і були нараховані з 05.12.2020 по 05.10.2021, тобто на час дії в Україні карантину.

Отже, згідно з вищезазначеними положеннями закону, нараховані позивачем відповідачу проценти по ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 14 665,07 грн. за період 05.12.2020 по 05.10.2021 не підлягають стягненню.

Також звертає увагу, що пунктами 2.2, 2.4 договору визначено, що кредит надається на придбання позичальником будь-яких товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, непов?язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника. Цільове призначення кредиту в договорі збігається з визначенням «споживчий кредиту» у Законі України «Про споживче кредитування».

Укладений між первісним кредитором ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» і відповідачем договір 16.11.2020 за своєю юридичною природою є кредитним договором. Отже на нього розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» і пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону (в редакції, яка діяла у період нарахування позивачем спірних процентів) щодо звільнення споживача від обов?язків сплачувати кредитодавцю платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання, в тому числі за договорами, зазначеними у частині 2 статті 3 Закону.

Також вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. є неспівмірним зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг. Крім того, позивачем не надано належних доказів оплати правничої допомоги.

Звертає увагу, що відповідно до договору відступлення права вимоги до нового кредитора перейшло право вимоги лише основного боргу.

Отже, ТОВ «Дебт Форс» не має права на стягнення з відповідача судового збору 2270 грн. та витрат на правничу допомогу 9000 грн.

Також у відзиві зазначено, що у зв?язку з розглядом справи відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 у загальному розмірі 7 500 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 605,60 грн.

З урахуванням вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Дебт Форс» на користь відповідача понесені судові витрати.

??Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17.05.2024 за клопотанням представника позивача витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відомості щодо належності ОСОБА_2 платіжної картки та зарахування на неї 16.11.2020 о 10.43 кредитних коштів у сумі 2500 грн.

У судовому засіданні представник позивача Змієвська Т.П. позов підтримала.

В своїх письмових поясненнях представник позивача вважала безпідставними твердження відповідача про укладення між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» і ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу. Звертала увагу, що договір позики укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем 16.11.2020 шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). За період з 16.11.2020 по 04.12.2020 позичальнику нараховані проценти за користування кредитом в загальному розмірі 882 грн., виходячі з суми кредиту 2500,00 грн., процентної ставки в розмірі 1,95% за кожен день користування кредитними коштами. Загальний розмір заборгованості за договором позики станом на дату відступлення права вимоги становить 3 382, 00 грн., в т.ч. 2 500,00 грн. - сума кредиту та 882,00 грн. - сума нарахованих процентів на дату відступлення. При цьому п.9.7 Договору позики встановлено, що сторони домовилися, що після закінчення строку дії цього Договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому п. 9.4 цього Договору (702,00 % річних). Станом на 05.10.2021 (включно) ТОВ «Вердикт Капітал», як новий кредитор, відповідно до п.6.3. договору про відступлення прав вимоги №23-06/20, керуючись п. 9.7. Договору позики та ст. 625 ЦК України, здійснив нарахування процентів за порушення грошового зобов`язання за період з 05.12.2020 до 05.10.2021 в розмірі 14 655,07 грн. за 305 днів порушення грошового зобов`язання, а також інфляційні збитки у розмірі 180,12 грн. за період з грудня 2020 по серпень 2021. У зв`язку з цим наполягала на задоволенні позову в повному обсязі.

В свою чергу, представник відповідача адвокат Мартем`янова Ю.М. у судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши представників сторін, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Судом установлено, що 16.11.2020 між ОСОБА_2 і ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» був укладений в електронній формі договір позики № -20561«Проста позика», відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 2 500, 00 грн. на строк 18 діб до 04.12.2020 р. (включно) зі сплатою процентів 1,95% (акційний) та 3,90% (базовий) за кожен день користування кредитом.

У п. 9.7 Договору позики зазначено, що сторони домовилися, що після закінчення строку дії цього Договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі передбаченому п.п. 9.4 цього Договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Згідно з п. 9.4 договору позики позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702 проценти річних.

Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому договором, що підтверджується відомостями, наданими АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування 16.11.2020 на картку ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 2500 грн.

Також судом установлено, що 23.06.2020 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» і ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги № 23-06/20, відповідно умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» зобов`язалося передати за плату ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики.

На виконання цього договору 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» і ТОВ «Вердикт Капітал» був підписаний акт приймання-передачі Реєстру боржників № 6 від 03.06.2021 до Договору відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договорами позики, в тому числі за договором позики -20561, укладеним із ОСОБА_2

09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Кампсіс Фінанс» був укладений договір № 09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого з урахуванням Додаткової угоди № 1 до цього Договору від 10.03.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс» право вимоги за договором № -20561.

Відповідно до п. 2.1 Договору з урахуванням Додаткової угоди: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов?язані виконати обов?язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09.03.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акта приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4)».

В свою чергу, 11 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» був укладений договір № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого з урахуванням Додаткової угоди № 1 до цього Договору від 27.06.2023 року, ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс» право вимоги за кредитним договором № -20561.

Відповідно до п. 2.1 Договору з урахуванням Додаткової угоди: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов?язані виконати обов?язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акта приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4)».

При вирішенні спору про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № -20561 від 16.11.2020, суд виходить із наступного:

Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законо м.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення між сторонами кредитного договору, визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч. 6 ст. 11 Закону).

За змістом ч. 11 ст. 11 Закону покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.

В силу ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому в пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Суд вважає доведеним укладення 16.11.2020 між ОСОБА_2 і ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» в електронній формі договору позики № -20561 «Проста позика», відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 500, 00 грн. Суд звертає увагу, що без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету такий договір не був би укладений. У даному випадку факт отримання кредиту саме відповідачем підтверджується безпосередньо фотозображенням відповідача, зробленим під час оформлення кредиту, та належністю відповідачу банківського рахунку, на який було перераховано грошові кошти.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 05.10.2021 заборгованість за договором склала: за основною сумою боргу (тілом кредиту) 2 500, 00 грн., за відсотками, нарахованими за акційною відсотковою ставкою, 882,00 грн.

Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, відповідачу було нараховано інфляційне збільшення в розмірі 180,12 грн.

Враховуючи, що відповідач належним чином у встановлений договором строк не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування грошовими коштами, суд вважає, що позов у частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (позики) в розмірі 2500 грн., відсотків, нарахованих за акційною відсотковою ставкою, в розмірі 882 грн., а також інфляційного збільшення в розмірі 180,12 грн., а всього 3562,12 грн. є обгрунтованим.

При цьому судом враховується, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом(частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

На підтвердження переходу права вимоги за договором позики суду надано відповідні договори, а також безпосередньо копія акта приймання-передачі Реєстру боржників № 6 від 03.06.2021 до Договору відступлення прав вимоги № 23-06/20 від 23.06.2020, копія акта приймання-передачі Реєстру боржників за договором № 09-03/23 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.03.2023 року, витягу із реєстру боржників, а також копія акта приймання-передачі Реєстру боржників за договором № 11-05/23 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.05.2023 року та витягу із відповідного реєстру боржників.

Тому суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача щодо відсутності доказів переходу права вимоги за кредитним договором.

Твердження відповідача про те, що він не був повідомлений про відступлення права вимоги не спростовують його обов`язок по погашенню суми позики та нарахованих процентів.

Судом враховується, що договори відступлення прав вимоги за договором позики, укладеним із відповідачем, недійсними не визнані та були виконані, відповідач не виконав свій обов`язок по поверненню боргу ні перед первісним кредитором, ні перед його правонаступниками.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дебт Форс» необхідно стягнути заборгованість за договором позики № -20561 «Проста позика» від 16.11.2020 року, яка складається з наступного: 2 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу (позика); 882,00 грн. - заборгованість за відсотками, що нарахована за акційною відсотковою ставкою, 180,12 грн. - інфляційне збільшення.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за відсотками, нарахованими відповідно до п. 9.7 договору позики, в сумі 14665, 07 грн., то суд вважає, що в цій частині позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

Суд виходить із того, що за змістом пункту 9.7 договору позики, укладеного 16.11.2020 між ТОВ «Фінансовою компанією «Інкасо Фінанс» і відповідачем, останні домовилися, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 цього договору, та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС (інформаційно-телекомунікаційної системи) та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Отже, сторони погодили, що нарахування та відповідно обов?язок сплатити згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотки, визначені п. 9.7 договору позики, у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору, є подія направлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні та суду не були надані докази направлення кредитором на адресу боржника відповідно до пункту 9.7 договору відповідної вимоги про сплату процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору.

За таких обставин суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача відсотків, нарахованих відповідно до п. 9.7 договору позики, в сумі 14665, 07 грн. не доведені, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При зверненні до суду ТОВ «Вердикт Капітал» був сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн.

Крім того, у зв`язку зі зверненням до суду ТОВ «Вердикт Капітал» були понесені витрати на професійну правничу допомогу Адвокатського об?єднання «Лігал ассістанс».

Згідно з заявою про надання юридичної допомоги від 24.11.2021 та витягом з Акта № 4 про надання юридичної допомоги від 28.11.2021, адвокатським обо`єнанням була надана ТОВ «Вердикт Капітал» правнича допомога у вигляді письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти вартістю 3000 грн. та складання позовної заяви, підготовка та друк необхідних документів варістю 6000 грн.

Суд вважає доведеними витрати ТОВ «Вердикт Капітал» на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., які полягали у складанні позовної заяви та вчиненні інших дій, пов`язаних із підготовкою позову до суду, оскільки такі витрати були об`єктивно необхідними.

Водночас суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача інших витрат на правову допомогу, а саме за отримання письмової поглибленої консультації вартістю 3000 грн., є необґрунтованими. Суд вважає, що покладення на відповідача витрат на отримання консультації в сумі 3000 грн. не відповідатиме критеріям розумності та справедливості.

При цьому, враховуючи, що в укладених договорах відступлення права вимоги не було передбачено відступлення права в частині стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ТОВ «Вердикт Капітал» пропорційно розміру задоволених позовних вимог (19,54 %) витрати по сплаті судового збору в розмірі 443 грн. 56 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1172 грн. 40 коп.

В свою чергу, відповідачем у зв`язку з розглядом справи були понесені витрати на правничу допомогу адвоката Мартем`янової Ю.М.

На підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу суду надано копію договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди з адвокатом, а також копію акта приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 26.02.2024 правова допомога, надана відповідачу, полягала в ознайомленні адвоката з матеріалами справи, отриманні копії заочного рішення 1000 грн., складанні та поданні адвокатом заперечень на заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача правонаступником 1000 грн., аналізі матеріалів справи, складенні і поданні до суду заяви про перегляд заочного рішення 4500 грн., а також складенні і подання відзиву на позов 1000 грн.

Суд знаходить обґрунтованими витрати відповідача в сумі 1000 грн., які полягають у складанні адвокатом і поданні відзиву на позов, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, є співмірними зі складністю справи та ціною позову.

Щодо інших витрат відповідача на правову допомогу, а також по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення, то суд бере до уваги, що вчинення таких дій як отримання копії заочного рішення, складання та подання адвокатом заперечень на заяву про заміну стягувача правонаступником, яка, до речі, була судом задоволена, складання і подання заяви про перегляд заочного рішення, в тому числі сплата судового збору за її подання, пов`язані з реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав, а тому суд вважає, що такі витрат не підлягають покладенню на іншу сторону.

Отже, частково задовольняючи позов, суд присуджує стягнути з ТОВ «Дебт Форс» на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, в розмірі 804, 60 грн. (80,46 %).

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, ), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, ), до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за договором позики № -20561 «Проста позика» від 16.11.2020 року в розмірі 3562 (три тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн. 12 коп., з яких: 2 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу (позика); 882,00 грн. - заборгованість за відсотками, що нарахована за акційною відсотковою ставкою; 180,12 грн. - інфляційне збільшення.

В задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за відсотками, нарахованими відповідно до п. 9.7 договору позики, в сумі 14665, 07 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» витрати по сплаті судового збору в розмірі 443 (чотириста сорок три) грн. 56 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1172 (одна тисяча сто сімдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 804 (вісімсот чотири) грн. 60 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія МАРЧЕНКО