ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 712/2471/23
Провадження № 22-ц/821/87/24
категорія: 302000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Голубчик Ігор Володимирович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Прядка Віталій Михайлович

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування права власності.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березі 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд: скасувати право власності на земельну ділянку площею 0,0426 га кадастровий номер :04:008:0140 га, яка належить ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47254836 від 06.07.2022р.; на земельну ділянку площею 0,0569 га кадастровий номер :04:008:0141 за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Будищенської сільської ради Черкаського району Черкаської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позов мотивовано тим, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 . За вказаним будинковолодінням відповідно до рішення Черкаського міськвиконкому була закріплена земельна ділянка площею 1566,97 кв.м. з яких1000,0 кв.м. в користування для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, а 566,97 кв.м. в тимчасове користування строком на один рік під город без права забудови.

Позивач набув права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 12.12.2018 року № 1596 . Також позивач набув права власності і на земельну ділянку площею 0,052 га з кадастровим номером :04:008:0068 за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_2 набув права власності на частину домоволодіння згідно договорів дарування частини житлового будинку від 12.04.2020 року № 2032( 6/50) частин та від 20.05.2020 року № 2602 (6/25частин). Земельна ділянка відповідача на якій знаходяться відчужувані частини будинку мала кадастровий номер :04:008:0121. В подальшому, без виділу частки в натурі, позивач здійснив приватизацію двох земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0569 га, кадастровий номер :04:008:0141 та земельну ділянку площею 0,0426 га кадастровий номер :04:008:0140.

Приватизацію земельних ділянок відповідачем на думку позивача проведено незаконно з тих підстав, що ним не було здійснено погодження меж приватизованих земельних ділянок із суміжними землекористувачами. Також відповідач здійснив приватизацію земельних ділянок в розмірі 0,0995 га, що є не пропорційним до його частки у майні.

Позивач вважає, що такими діями відповідач порушує його право на отримання земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси від 26 травня 2023 року, відповідно до якої накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0426 га кадастровий номер:04:008:0140 та земельну ділянку площею 0,0569 га кадастровий номер :04:008:0141 за адресою АДРЕСА_1 , що на праві власності належать ОСОБА_5 .

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення відповідачем його прав у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, існують підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали суду від 26 травня 2023.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідачем в порушення вимог ст.198 ЗУ України не було здійснено погодження меж приватизованих ним земельних ділянок з суміжними власниками (землекористувачами) та належним чином не було повідомлено про час проведення вищезазначених робіт, хоча замість позивача в акті погодження меж здійснено підпис без його участі в цьому, що є підробкою документа і відповідно до чого відкрито кримінальне провадження за ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.2023р. Стверджує, що позивач на підставі вимог ст. 116 ЗК України не використав своє право на приватизацію земельної ділянки із комунальної власності. Таке право позивача було порушено відповідачем, який здійснив незаконну приватизацію в розмірі встановленому п. г ч. 1ст. 121 ЗК України. Такий розмір (не більше 0,10га) приватизації земельної ділянки передбачений лише для всього будинку, а не його частини, як це незаконно здійснено відповідачем. Право власності відповідач набув без виділення своєї частки в натурі, що протирічить нормам чинного законодавства, що було знехтувано судом першої інстанції до приймаючи незаконне рішення по справі.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В листопаді 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду 1 інстанції залишити без змін. Також, просить стягнути судові витрати на правову допомогу в сумі 6000,00грн., які він поніс в зв`язку з поданням позивачем апеляційної скарги.

Вказує, що закріплені ще попереднім власником земельної ділянки межі жодним чином не порушені в процедурі приватизації відповідача. Враховуючи, що межі суміжної ділянки кадастровий номер :04:008:0068 були встановлені при її відведенні раніше за момент відведення спірної земельної ділянки, відомості про її межі були зазначені на кадастровому плані для опису суміжників та не потребували проходження процедури погодження повторно. Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками земельних ділянок не є обов`язковим.

Стверджує, що твердження позивача про те, що він не зміг скористатися своїм правом на приватизацію, відповідно до положень ст. 116 ЗК України, то вважає такі твердження надуманими, оскільки з моменту набуття права власності на частину домоволодіння і земельну ділянку площею 0,052га (2018 рік), ніщо не заважало позивачу взяти в оренду або набути право власності на спірну ділянку.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

06 листопада 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування права власності.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 12.12.2018 року позивач набув права власності на 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.18,19).

12.12.2018 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,052 га з кадастровим номером :04:008:0068 за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд.

Пунктом 3 договору визначено, що земельна ділянка, що відчужується за цим договором належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 784324, виданого управлінням земельних ресурсів у місті Черкаси 14.07.2008 року.

Відповідач ОСОБА_6 відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 12.03.2020 року прийняв у власність 6/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 15.06.2020 року на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку прийняв у власність 6/25 частин вказаного будинку ( а.с. 27,28).

Обидва договори містять пункт про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться відчужувана частина будинку площею ,0480 га має кадастровий номер :04:008:0121 та є неприватизованою.

Отже, матеріалами справи встановлено, що на час набуття права власності на частину будинку позивачем ОСОБА_1 земельна ділянка, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) була приватизована попереднім співвласником будинку

В той же час, відповідач ОСОБА_6 придбав частки у будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться на не приватизованій земельній ділянці.

У відповідності з договорами купівлі продажу частини житлового будинку від 12.05.2020 року та 15.06.2020 року земельна ділянка, на якій знаходились відчужувані частини будинку, площею 0,0480 га є неприватизованою.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку площею 0,052 га по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд( присадибна ділянка); склад угідь: малоповерхова забудова-0,0418 га, малоповерхова забудова -0,0085га, малоповерхова забудова -0,0017 га, із описом меж , які зафіксовані в плані меж.

Тобто, до позивача ОСОБА_1 у власність перейшла земельна ділянка в межах, які були визначені при її приватизації.

До відповідача ОСОБА_7 після набуття ним права власності на частки у будинку перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

На даний час відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.32,33) за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0426 га (кадастровий номер :04:008:01:40) та земельну ділянку площею 0,0569 га (кадастровий номер :04:008:0141).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає проведену приватизацію земельної ділянки відповідачем без погодження з ним її меж незаконною, оскільки він не підписував ОСОБА_4 акта визначення та погодження меж, та у більшому розмірі, ніж його частка у нерухомому майні.

З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач уклав договір з фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 , яка й виготовила проект землеустрою, що не заперечується сторонами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та встановлених в судовому засіданні обставин, межі земельних ділянок між співвласниками будинковолодіння були визначені при проведенні приватизації земельної ділянки ОСОБА_9 ще у 2008 році, який приватизував частину земельної ділянки відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 784324, виданого управлінням земельних ресурсів у місті Черкаси Черкаської області , 14.07.2008 року.

Тобто, між попередніми співвласниками будинковолодіння і по АДРЕСА_1 було встановлено порядок користування земельною ділянкою і як наслідок, один із співвласників здійснив приватизацію частини земельної ділянки, що відповідала його частці у нерухомому майні.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що відповідно до договору дарування частки у праві власності на житловий будинок від 12.12.2018 року позивач набув права власності на 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.18,19).

12.12.2018 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,052 га з кадастровим номером :04:008:0068 за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд.

Пунктом 3 договору визначено, що земельна ділянка, що відчужується за цим договором належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 784324, виданого управлінням земельних ресурсів у місті Черкаси 14.07.2008 року.

Відповідач ОСОБА_6 відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 12.03.2020 року прийняв у власність 6/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та 15.06.2020 року на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку прийняв у власність 6/25 частин вказаного будинку ( а.с. 27,28).

Обидва договори містять пункт про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться відчужувана частина будинку площею ,0480 га має кадастровий номер :04:008:0121 та є неприватизованою.

Отже, матеріалами справи встановлено, що на час набуття права власності на частину будинку позивачем ОСОБА_1 земельна ділянка, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) була приватизована попереднім співвласником будинку

В той же час, відповідач ОСОБА_6 придбав частки у будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться на не приватизованій земельній ділянці.

У відповідності з договорами купівлі продажу частини житлового будинку від 12.05.2020 року та 15.06.2020 року земельна ділянка, на якій знаходились відчужувані частини будинку, площею 0,0480 га є неприватизованою.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку площею 0,052 га по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка); склад угідь: малоповерхова забудова-0,0418 га, малоповерхова забудова -0,0085га, малоповерхова забудова -0,0017 га, із описом меж , які зафіксовані в плані меж.

Тобто, до позивача ОСОБА_1 у власність перейшла земельна ділянка в межах, які були визначені при її приватизації.

До відповідача ОСОБА_7 після набуття ним права власності на частки у будинку перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

На даний час відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.32,33) за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0426 га (кадастровий номер :04:008:01:40) та земельну ділянку площею 0,0569 га (кадастровий номер :04:008:0141).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає проведену приватизацію земельної ділянки відповідачем без погодження з ним її меж незаконною, оскільки він не підписував ОСОБА_4 акта визначення та погодження меж, та у більшому розмірі, ніж його частка у нерухомому майні.

З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач уклав договір з фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 , яка й виготовила проект землеустрою, що не заперечується сторонами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та встановлених в судовому засіданні обставин, межі земельних ділянок між співвласниками будинковолодіння були визначені при проведенні приватизації земельної ділянки ОСОБА_9 ще у 2008 році, який приватизував частину земельної ділянки відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 784324, виданого управлінням земельних ресурсів у місті Черкаси Черкаської області , 14.07.2008 року.

Тобто, між попередніми співвласниками будинковолодіння і по АДРЕСА_1 було встановлено порядок користування земельною ділянкою і як наслідок, один із співвласників здійснив приватизацію частини земельної ділянки, що відповідала його частці у нерухомому майні.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що твердження позивача про порушення його права тим, що відповідач ОСОБА_2 здійснив приватизацію земельної ділянки з порушенням вимог статті 198 ЗК України, виходячи лише з факту не погодження меж земельної ділянки, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується доводів позивача про набуття відповідачем права власності на земельні ділянки більшої площі, ніж його частка у майні, суд 1 інстанції вірно вказав, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.05.2000 р. № 497 "Про впорядкування землекористування домоволодінь"співвласникам будинковолодіння по АДРЕСА_1 надано в користування земельну ділянку загальною площею 1566,97 кв. м. з них : 1000, 0 кв.м. в постійне користування для обслуговування існуючого житлового будинку, господарських будівель і споруд, а 566,97 кв.м. в тимчасове короткострокове користування строком на 1 рік під город без права забудови, без відшкодування понесених затрат і збитків ( рішення міськвиконкому від 11.04.53 № 539).

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що відповідач скористався своїм правом на набуття у приватну власність земельної ділянки на якій знаходиться частина придбаного ним будинку, при цьому, позивачем ОСОБА_10 не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення його права на набуття у власність частини земельної ділянки , що була виділена у тимчасове користування під (город). Зокрема, з часу набуття права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,052 га, а саме з 20.12.2018 року позивач не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його наміри як користуватись цією частиною земельної ділянки так і набути на неї право власності.

За обставинами справи судом 1 інстанції вірно встановлено, що відповідач зареєстрував право власності на частину земельної ділянки, закріпленої у користування за будинковлодінням по АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міськаої ради, поділивши її на дві земельні ділянки. Частина земельної ділянки, площею 566,97 кв.м. що була надана в тимчасове короткострокове користування строком на один рік під город попереднім співвласникам будинку по АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.05.2000 року увійшла до сформованих земельних ділянок.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є не обгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем його прав.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування права власності, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2024 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко