Справа № 487/6154/23 Головуючий у 1-й інстанції Лагода А. А.
Провадження № 22ц/812/58/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

4 січня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Серебрякової Т. В., Локтіонової О. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»

(надалі - ТОВ ФК «Ріальто»)

на заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Лагоди А. А. у місті Миколаєві о 9 годині 05 хвилин зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ТОВ ФК «Ріальто» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ТОВ ФК «Ріальто» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 23 188 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається із: 4 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 2 388 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 16 800 грн процентів за неправомірне користування кредитом внаслідок невиконання зобов`язання з його повернення, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ ФК «Фінанс інновація»).

В обґрунтування позову зазначав, що 26 січня 2021 року між позичальницею ОСОБА_1 та ТОВ ФК «Фінанс Інновація» за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи та у відповідності до Правил надання кредитів, розміщених на сайті ТОВ ФК «Фінанс Інновація», укладено електронний кредитний договір №210126-2 шляхом зарахування 4 000 грн на платіжну картку позичальниці, строком на 30 днів зі сплатою 1,99 процентів на день за користування кредитом, та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту.

Між тим, в порушення умов договору позичальниця не погасила у визначений строк суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, та не звернулась за пролонгацією договору, а тому у ТОВ ФК «Фінанс Інновація» виникло право вимагати повернення основного боргу та процентів за користування кредитом та за прострочення повернення кредиту.

1 липня 2021 року між ТОВ ФК «Фінанс Інновація» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором №210126-2 від 26 січня2021 року на загальну суму 23 188 грн.

Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2023 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Ріальто» заборгованості за кредитом в розмірі 4 000 грн та 2 308 грн процентів за користування кредитом, а також судові витрати. В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів доведено укладення з ОСОБА_1 електронного кредитного договору, за яким утворився борг з повернення тіла кредиту та процентів за його користування, що підлягають частковому стягненню на користь нового кредитора. Підстав для стягнення процентів за порушення строків повернення кредиту немає, оскільки за умовами договору вони не є відповідальністю за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що рішення суду частково ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення процентів за порушення строків повернення кредиту в порядку статті 625 ЦК України та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог в повному обсязі, також зазначивши про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

На думку позивача висновок суду про необґрунтованість вимог про стягнення заборгованості за відсотками за порушення строків повернення кредиту не відповідає матеріалам справи та суперечить змісту договору, який є чинним.

Більш того, пунктом 3.3. укладеного договору чітко визначено розмір процентів, які мають сплачуватись у випадку порушення строків повернення кредиту, та що ця процента ставка нараховується відповідно до статті 625 ЦК України.

Посилався на відповідні норми чинного законодавства та судову практику.

Вважав також необґрунтованим зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки її розмір вважав розумним та співмірним, з огляду на відсутність заяви відповідачки.

Рішення в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами позивачем не оскаржено.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 1 та 27 грудня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

При вирішенні справи встановлено, що у відповідності до витягу з інформаційно-телекомукаційної системи https://monetka.ua між відповідачкою ОСОБА_1 та ФК «Фінанс Інновація», яка здійснює діяльність у сфері інших видів грошового посередництва, укладено електронний кредит. Для укладення якого відповідачка звернулась з заявкою за замовленою нею сумою в 4 000 грн, на замовлений строк 30 днів, який погоджений позикодавцем на умовах, що встановлені Товариством, які розміщені на сайті кредитора і застосовуються у разі подання фізичною особою заявки на сайті кредитора з обранням умов та їх схвалення кредитором, а саме узгодження ставки процентів в розмірі 1,99% за кожен день користування кредитом (725,35% на рік) та 3,5 % за кожен день неповернення кредиту (1277,5% на рік). Обравши вид кредитування позичальниця надала відповідь про прийняття пропозиції (акцепт), яка сформована нею на сайті кредитора та підписана особисто за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого відповідачкою ОСОБА_1 в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до заявки про ознайомлення та прийняття умов кредитного договору, яка є невід`ємною частиною оферти, заявниця підтвердила, що ознайомлена та прийняла (акцептувала) пропозицію про укладення кредитного договору на умовах надання займу ТОВ ФК «Фінанс Інновація» та підписала даний акцепт одноразовим ідентифікатором кодом смс-повідомлення на телефонний номер НОМЕР_1 , (а.с.16, 17, 18-25).

Того ж дня, шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 747951 між позичальницею та ТОВ ФК «Фінанс інновація» укладено кредитний договір № 2-2 на погоджених в заявці умовах, а саме на отримання сум кредиту в 4 000 грн, строком 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 1,99 процентів на день за користування кредитом, та зі сплатою у відповідності до пункту 3.3. договору плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому сторони домовились, що процентна ставка визначена у цьому пункті договору нараховується у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України (а.с.35-43).

Вказана сума позики була перерахована відповідачці на платіжну картку позичальниці НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією 365521808 від 26 січня 2021 (а.с.13).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до положень статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначається, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що між позичальницею та ТОВ ФК «Фінанс інновація» укладено електронний кредитний договір на суму 4 000 грн з виплатою процентів за користування ним на підставі умов, вказаних у договорі.

За розрахунком, зробленим кредитором, відповідачка належним чином не виконала умов договору та позику не повернула, у зв`язку з чим має місце заборгованість як за тілом кредиту, так і за процентами за користування кредитними коштами ( а.с.14)

1 липня 2021 року між ТОВ ФК «Фінанс Інновація» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, за змістом якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 (а.с.34-36).

Враховуючи наведені обставини, судом першої інстанції задоволено вимоги товариства частково, на суму боргу за кредитом в розмірі 4 000 грн та на суму процентів за його користування в розмірі 2 308 грн 40 коп..

З такими висновками та рішенням суду в цій частині позивач погодився та його не оскаржив, внаслідок чого воно не є предметом апеляційного перегляду.

В той же час, зазначаючи про неналежне виконання позичальницею грошового зобов`язання, позивач просив про додаткове стягнення з неї в порядку статті 625 ЦК України 16 800 грн, як процентів за неправомірне використання кредиту поза строком кредитування.

У задоволенні цієї вимоги судом першої інстанції відмовлено, з посиланням на те, що нараховані кредитором такі проценти не є процентами, які повинні нараховуватися в порядку статті 625 ЦК України, оскільки вони є безпідставно нарахованими процентами за підвищеною ставкою та поза строком дії договору.

Однак, з такими висновками суду в цій частині погодитися неможна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Водночас за змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до сталої судової практики Верховного Суду право кредитора нараховувати проценти за кредитом припиняється у разі закінчення терміну дії договору та пред`явлення до позичальника вимог згідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, але законодавство встановлює наслідки, як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Зазначені та подібні їм висновки викладено в постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду ухвалених 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13, 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду неодноразово вказано на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

У іншому випадку проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування трьох процентів річних або інших процентів, що визначені договором, у відповідності до статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора шляхом отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

В той же час поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, і тому регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти або інші проценти, що обумовлені договором чи законом, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як вбачається зі змісту пункту 3.3 електронного кредитного договору, сторони узгодили, що за неправомірне користування кредитом понад строк, визначений у пункті 1.3 (30 днів), тобто у випадку порушення строків повернення кредиту, позичальниця зобов`язана сплатити на користь товариства плату за процентною ставкою 3,5% від суми своєчасно неповернутого кредиту за кожний день користування (неправомірного користування), після строку, визначеному у пункті 1.3. В цьому випадку сторони домовилися, що процентна ставка, визначена у пункті 3.3 договору нараховується у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, за умовами договору, а саме у пункті 3.3, сторони визначили проценту ставку, яку зобов`язується сплатити боржник в порядку частини 2 статті 625 ЦК України за неправомірне використання кредитних коштів, у якості відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Така сума розрахована кредитором за період з 26 лютого 2021 року по 25 червня 2021 року в загальному розмірі 16 800 грн та є такою, що підлягає сплаті відповідачкою на користь позивача в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

Підстави для звільнення відповідачки від сплати нарахованих кредитором коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, відсутні, оскільки період та підстава їх нарахування не підпадають під дію положень, визначених пунктами 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині відмови у стягненні процентів у відповідності до статті 625 ЦК України підлягає скасуванню з підстав, визначених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового, на підставі якого з відповідачки на користь позивача слід стягнути 16 800 грн.

Крім того, при пред`явлені апеляційної скарги на судове рішення позивачем заявлена незгода зі зменшенням суми правових витрат при розгляді справи у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Руденком К. В., як представником позивача, подані документи щодо понесених витрат на правову допомогу до винесення судом рішення у справі, та у суді апеляційної інстанції.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як слідує з копії договору про надання юридичних послуг від 2 червня 2022 року №02/06/2022 в рамках цього договору адвокат зобов`язується надати позивачу юридичні послуги у вигляді складання проектів процесуальних документів, листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво у органах державної влади та місцевого самоврядування(на підставі окремої довіреності), а замовник зобов`язується їх оплатити та виконувати інші дії, передбачені пунктами 2.1 та 2.2. цього договору (а.с.37, 38).

За актом приймання - передачі наданих послуг №92/1 від 3 травня 2023 року до вищевказаного договору адвокатом по цій справі складено позовну заяву за визначеною з позивачем вартістю такої послуги в розмірі 8 000 грн та запит про витребування доказів вартістю 1 000 грн, які наявні в матеріалах справи (а.с.40-а).

За змістом акту приймання - передачі наданих послуг №173 від 17 жовтня 2023 року до вищевказаного договору адвокатом по цій справі складено апеляційну скаргу з визначеною вартістю цієї послуги в 12 000 грн (а.с.79)

До справи також додані платіжні доручення на підтвердження перерахування коштів (а.с.41, 80).

Отже, детальний опис дій, які повинен був виконати адвокат на підставі укладених договорів, та у їх відповідності розрахунок тривалості використаного часу, та понесених на підставі цього витрат, відповідають умовам самих договорів.

Таким чином, та з огляду на те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, такі витрати підлягають компенсації за рахунок відповідачки разом із іншими судовими витратами.

За висновком, викладеним ВП ВС у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року при розгляді нею справи № 755/9215/15-ц, визначено, що для цілей розподілу судових витрат судом враховується:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В той же час розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За наведеного та виходячи з тривалості часу розгляду справи, її складності та обсягу надання правової допомоги, відсутності даних про реалізацію клопотання та необхідності його подання з вартістю правничої послуги у 1 000 грн, часткового обсягу задоволених вимог при розгляді справи у суді першої інстанції, та за відсутності клопотання відповідачки про зменшення витрат при заочному розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України. Стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 2 415 грн 60 коп. та 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України при перегляді справи у суді апеляційної інстанції з відповідачки на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 4 026 грн, у зв`язку із задоволенням основної вимоги позивача, та 3 000 грн витрат на правову допомогу при подачі апеляційної скарги, з огляду на складність справи та порушення порядку оформлення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ ФК «Фінанс Інновація» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2023 року в частині відмови у стягненні відсотків в порядку статті 625 ЦК України скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінанс Інновація» 16 800 грн у якості відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2023 року в частині розподілу витрат змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінанс Інновація» 2 415 грн 60 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та 7 000 грн витрат, сплачених на правову допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінанс Інновація» 4 026 грн судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції та 3 000 грн витрат, сплачених за надану правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова