ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4582/24
провадження № 2/753/5996/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Лузовою І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача: Бура О. В., до ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу за договором будівельного підряду, штрафу, пені, інфляційних нарахувань, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення авансового платежу за договором будівельного підряду в розмірі 500 000 грн, штрафу в розмірі 50 000 грн, пені за порушення строку виконання зобов`язання в розмірі 15 585 000 грн, інфляційних нарахувань в розмірі 201 223,26 грн, трьох процентів річних в розмірі 42 691,90 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 11.03.2021 ОСОБА_1 уклала з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір підряду на будівництво дерев`яного будинку на належній їй земельній ділянці у с. Гвоздів Васильківського р-ну Київської обл. Згідно з договором роботи з будівництва будинку мали бути завершені не пізніше 11.08.2021, а здача-приймання виконаних робіт - не пізніше 20.08.2021. На виконання умов договору позивачка сплатила аванс в розмірі 500 000 грн. В обумовлені сторонами строки відповідач до будівництва будинку не приступив, на запит позивачки повідомив, що виконання запланованих робіт унеможливила критична кількість дощів, у зв`язку з чим просив перенести термін початку виконання робіт на два місяці. У подальшому листом від 21.10.2022 відповідач повідомив, що на період військових дій повністю зупинив роботу, пов`язану з будівництвом дерев`яних будинків, пропонував продовжити дію договору після закінчення воєнних дій з перерахунком, а у разі втрати актуальності питання гарантував повернення авансового платежу. Строк дії договору будівельного підряду закінчився, зобов`язання за цим договором відповідач порушив, а тому у нього виник обов`язок щодо повернення авансового платежу. Згідно з пунктом 7.1.1. договору відповідач також має сплатити штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт, але не більше 5% загальної вартості робіт за договором, пеню, нараховану на підставі норми частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», компенсувати інфляційні втрати та сплатити три проценти річних від простроченої суми, що передбачено нормою частини другої статті 625 ЦК України.

Вимоги позову про відшкодування моральної шкоди мотивовані тим, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за договором будівельного підряду позивачка зазнала істотних моральних страждань та переживань, пов`язаних з втратою коштів, неможливістю реалізації права власності на об`єкт нерухомого майна, вимушених змінах у її життєвих стосунках, оскільки вона змушена витрачати час і зусилля на захист своїх порушених прав.

08.03.2024 суддею постановлена ухвала про передачу позовної заяви на розгляд Васильківського міськрайонного суду Київської області за правилом виключної підсудності.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.04.2024 вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до Дарницького районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 03.05.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

12.08.2024 від представника позивачки надійшли клопотання про долучення доказів та заява про забезпечення доказів.

В підготовчому засіданні 13.08.2024 суд частково задовольнив клопотання про приєднання доказів, постановив ухвалу про забезпечення доказів шляхом огляду вмісту месенджера Viber та електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 у належному позивачці мобільному телефоні в судовому засіданні 13.08.2024 об 11-45 год, вчинив дії щодо забезпечення доказів та постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

20.08.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Додатково позивачка пояснила, що за умовами договору будинок мав бути зведений на готовому фундаменті, який підходить лише під даний конкретний будинок. На будівництво фундаменту вона витратила значні кошти, а відтак внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань їй завдано суттєвих майнових та моральних втрат. Її душевні страждання зумовлені ще й тим, що відповідач не повернув їй суму авансу і припинив свою діяльність як ФОП, натомість продовжує здійснювати діяльність в інших сферах, реєструючи численні громадські та благодійні організації.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за його зареєстрованим місцем проживання, проте в судове засідання він не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

11.03.2021 між ОСОБА_1 (замовником) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (підрядником) укладено договір підряду на будівництво № 110321 з додатками (далі також - договір, а.с. 28-42).

Відповідно до умов цього договору замовник доручає, а підрядник забезпечує виконання комплексу будівельно-монтажних робіт з будівництва дерев`яного будинку як окремої будівлі на земельній ділянці замовника, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1).

Роботи виконуються підрядником власними силами з власних матеріалів згідно робочої документації, затвердженої замовником (пункт 1.4)

Пунктом 2.1. договору передбачено, що загальний термін виконання робіт підрядником складає 153 календарні дні. Дата початку виконання робіт (обчислюється) з моменту підписання цього договору та сплати авансу згідно пункту 4.4. цього договору. Дата закінчення робіт по будівництву об`єкта - не пізніше 11.08.2021 (за умови виконання замовником вимог пункту 2.2. договору).

Строки виконання підрядником окремих етапів робіт визначені Графіком виконання робіт та фінансування, а саме: розробка підрядником робочої документації та підготовка будівельного завдання на улаштування фундаменту - до 18.03.2021; заготівля матеріалів - до 26.04.2021; контрольне збирання об`єкта на території виробництва підрядника - до 11.06.2021; доставка матеріалів на ділянку замовника (1-й етап) - до 20.06.2021; доставка матеріалів на ділянку замовника (2-й етап) - до 29.06.2021; доставка матеріалів на ділянку замовника (3-й етап) - до 06.07.2021; доставка матеріалів на ділянку замовника (4-й етап) - до 15.07.2021; монтаж об`єкта на готовий фундамент замовника (збірка дерев`яної частини) - до 11.08.2021; торцювання стін та перестінок - до 14.08.2021; здача об`єкта будівництва по акту прийому-передачі робіт - до 20.08.2021.

Згідно з пунктом 2.2. договору для початку робіт на об`єкті замовник зобов`язаний надати підряднику: будівельний майданчик з джерелами забезпечення будівництва електроенергією; на період монтажних робіт забезпечити спеціалістів підрядника житлом; готовий стрічковий фундамент, виконаний згідно будівельного завдання підрядника та прийнятий підрядником по акту приймання-передачі робіт від замовника.

Загальна сума цього договору складає 1 000 000 грн (пункт 4.1.).

Порядок розрахунків за договором визначений пунктом 4.4., відповідно до якого замовник одразу після укладення договору сплачує аванс (авансову оплату) в розмірі 500 000 грн.

Сторони договору погодили, що загальний строк виконання підрядником робіт не повинен превищувати 50 робочих днів (пункт 2.4. договору).

Згідно з умовами, визначеними пунктом 7.1.1. договору, за порушення терміну закінчення робіт щодо будівництва об`єкта підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення, але не більше 5% загальної вартості робіт за договором.

На виконання умов договору замовник ОСОБА_1 за два рази сплатила підряднику грошові кошти в загальному розмірі 500 000 грн, що підтверджується Додатком № 2 до договору «Фіксація внесення авансових розрахунків готівкою» (а.с. 34).

28.06.2021 позивачка (в особі представника) в електронній формі звернулась до відповідача з претензією (вимогою) щодо строків виконання будівельних робіт, у якій вимагала виконати умови договору підряду в найкоротші строки, надати документи на підтвердження раніше повідомленої підрядником інформації про наявність поважних причин затримки початку виконання будівельних робіт та повідомити про обсяг вже виконаних робіт (а.с. 46-50).

Обґрунтовуючи свою претензію позивачка послалась, зокрема, на те, що нею належним чином виконані умови договору та сплачено авансовий платіж, а підрядник умови договору порушив. Вказала, що роботи із заготівлі матеріалів, збирання об`єкта на території виробництва підрядника та доставки матеріалів на ділянку замовника не виконані, протягом червня 2021 р. підрядник уникав спілкування з замовником і лише 25.06.2021 повідомив, що роботи по попередній збірці будинку ще не розпочаті у зв`язку з несприятливими погодними умовами та проблемами у роботі підприємства, що виникли внаслідок дій третіх осіб.

В період серпня - листопада 2021 р. та у вересні 2022 р. позивачка через месенджер Viber зверталась до відповідачам з приводу невиконання ним зобов`язань за договором, проте від будь-якого спілкування з цього приводу відповідач ухилився.

Листом від 21.10.2022 відповідач повідомив позивачку, що у зв`язку з воєнним станом, військовими діями та мобілізацію співробітників компанія «Баско» на цей період повністю зупинила свою роботу, пов`язану з виробництвом і будівництвом дерев`яних будинків. У цьому листі відповідач запропонував замовнику повідомити про свої наміри щодо продовження договірних відносин на електронну адресу компанії та зазначити номер картки або рахунку для повернення коштів авансового платежу (а.с. 51).

Зі змісту переписки сторін у месенджері Viber убачається, що позивачка не погодилась з наведеними відповідачем аргументами щодо наявності поважних причин невиконання зобов`язань за договором, обвинуватила його у шахрайстві та вимагала повернення авансу в розмірі 18 000 дол. США готівкою у строк до 15.11.2022, на що відповідач повідомив, що повернути кошти він може лише частинами на рахунок.

Листом від 15.11.2022 відповідач запевнив позивачку, що він не відмовляється від виконання договірних зобов`язань по будівництву будинку та запропонував обговорити усі спірні питання під час особистої зустрічі, у тому числі шляхом здійснення перерахунку по вартості договору, переукладення договору, будівництва іншого об`єкта за кошти сплаченого авансу або повернення авансу (а.с. 52).

Наведені вище обставини підтверджуються оглядом електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 та вмісту месенджера Viber у належному позивачці мобільному телефоні (а.с. 53-58, 162-163, 164-165).

У січні 2023 р. позивачка звернулась до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинене кримінальне правопорушення та у подальшому на виконання ухвал слідчих суддів до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками частини 1 статті 190 КК України (а.с. 59, 60).

Станом на 08.08.2024 на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:056:0026, збудовано лише монолітний залізобетонний фундамент, що підтверджується результатами проведеної на замовлення позивачки технічної інвентаризації вказаної земельної ділянки (а.с. 158-161).

Даючи оцінку вимогам позову та наданим позивачкою доказам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 626, частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до положень частинипершої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина перша статті 843 ЦК України).

Строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду (частина перша статті 846 ЦК України).

У статті 875 ЦК України наведено визначення договору будівельного підряду як договору, за яким підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, виходячи із загальних ознак зобов`язань, зафіксованих в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - виконання однією стороною (підрядником), який здійснює підприємницьку діяльність, за завданням другої сторони (замовника) будівельних робіт з будівництва об`єкта нерухомого майна (будинку) за плату, суд дійшов висновку, що між фізичною особою ОСОБА_1 та приватним підприємцем (фізичною особою-підприємцем) ОСОБА_2 виникли зобов`язання будівельного підряду.

З огляду на суб`єктний склад сторін договору та мету, яку переслідувала позивачка при його укладенні - задоволення її особистих потреб, спірні правовідносини також належать до сфери регулюванняспеціального нормативно-правового акту - Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина четверта статті 879 ЦК України передбачає правило про оплату робіт за договором будівельного підряду після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

У спірних правовідносинах сторони домовились про видачу замовником підряднику авансу у розмірі 50% вартості будівельних робіт одразу після укладення договору, і це зобов`язання було виконане позивачкою.

Чіткого визначення поняття авансу чинне законодавство не містить, проте тлумачення положень частини другої статті 570 та частини другої статті 854 ЦК України дає підстави вважати, що авансом є сума, яка сплачується боржником в момент настання обов`язку платежу в рахунок грошового зобов`язання, тобто виконує функцію попередньої оплати, і не має забезпечувального характеру, властивого завдатку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, постанові від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, є підставою для повернення авансу особі, яка його сплатила.

Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (частина третя статті 612 ЦК України).

За приписами статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частинипершої статті 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

Аналогічним чином врегульоване питання покладення тягаря доказування відсутності вини у правовідносинах між споживачами та виконавцями і у Законі України «Про захист прав споживачів», частиною шостою статті 10 якого передбачено, що виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Сторони договору погодили, що настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору внаслідок подій надзвичайного характеру), які мають підтверджуватись свідоцтвом торгово-промислової палати, слугує підставою для звільнення сторін від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором та збільшує термін виконання договору на період їх дії (пункти 8.1., 8.2., 8.4.).

Закріплений статтею 12 ЦПК України принцип змагальності цивільного судочинства передбачає обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів відсутності вини відповідача у невиконанні зобов`язань за договором будівельного підряду суду не надано.

За змістом частини другої статті 849 ЦК України, яка поширюється на усі види договорів підряду, прострочення підрядника кореспондує праву замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі (частина друга статті 883 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин першої, другоїстатті 551 цього Кодексу предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).

Пунктом 7.1.1. укладеного сторонами договору передбачено, що за порушення терміну закінчення робіт щодо будівництва об`єкта підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення, а відтак цей вид неустойки в розумінні статті 549 ЦК України є не штрафом, а пенею.

Пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ розраховується по формулі: С (сума боргу) х 2О (подвійна облікова ставка НБУ у відповідний період часу) : 100 : 365 х Д (кількість кількість днів прострочення платежу).

Ціна договору будівельного підряду складає 1 000 000 грн, що і повинно бути базою для нарахування встановленої договором пені.

За умовами договору відповідач зобов`язався передати позивачці збудований об`єкт 20.08.2021, а тому за період з 21.08.2021 по 21.02.2022 (визначену позивачкою дату) прострочення виконання відповідачем зобов`язання склало 184 дні.

Значення облікової ставки НБУ у цей період становило: з 21.08.2021 по 09.09.2021 (20 днів) - 8%; з 10.09.2021 по 21.10.2021 (42 дні) - 8,5%; з 22.10.2021 по 09.12.2021 (49 днів) - 8,5%; з 10.12.2021 по 20.01.2022 (42 дні) - 9%; з 21.01.2022 по 21.02.2022 (31 день) - 10%,звідси розмір пені складає 88 849,31 грн(1000000х16%/365х20)+(1000000х17%/365х42)+ (1000000х17%/365х49)+ (1000000х18%/365х42)+(1000000х20%/365х31).

Дослідженням змісту позовної заяви установлено, що наведений у ній розрахунок пені здійснений за невірною формулою, проте вказана обставина на вирішення справи не впливає, оскільки визначений судом розмір пені перевищує її граничний розмір (5% загальної вартості робіт за договором).

Отже ураховуючи, що за обставинами справи установлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором будівельного підряду у повному обсязі, внаслідок реалізації позивачкою права на односторонню відмову від договору у відповідача виник обов`язок повернути отриманий від позивачки авансовий платіж та сплатити передбачену договором пеню, розмір якої обмежений 5% загальної вартості робіт за договором, що у грошовому виразі становить 50 000 грн.

Окрім пені, встановленої договором, позивачкою заявлено вимогу про стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Водночас у договорі будівельного підряду сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання зобов`язання підрядником і погодили санкцію за таке порушення у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення, обмеживши її розмір 5% загальної вартості робіт за договором.

Свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, є однією з загальних та визначальних засад цивільного законодавства.

Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З викладеного випливає, що учасникам цивільних відносин надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - non bis in idem - «двічі за одне і те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі.

У спірних правовідносинах сторони, діючи вільно та на власний розсуд, врегулювали між собою правовідносини будівельного підряду і досягли згоди щодо його умов, у тому числі і в частині відповідальності підрядника за прострочення виконання будівельних робіт.

Закон України «Про захист прав споживачів» в цілому і норма частини п`ятої статті 10, зокрема, не містить положень, які б забороняли особам, на які поширюється дія цього Закону, регулювати свої відносини щодо відповідальності виробників, продавців товарів, виконавців робіт і надавачів послуг за прострочення виконання на власний розсуд.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що покладення на відповідача одного і того ж виду відповідальності (неустойки у формі пені) за одне і теж порушення договору одночасно на підставі договору і на підставі закону не відповідає загальним засадам цивільного законодавства та суперечить статті 61 Конституції України.

З наведених підстав вимоги позову про стягнення з відповідача пені, нарахованої відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних заявлені на підставі статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції), а три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

Відтак обов`язковою умовою нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є наявність даних, на підставі яких можливо встановити період прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України).

Грошовим зобов`язанням у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача з повернення позивачці суми авансу,яке виникло внаслідок невиконання підрядником зобов`язання з будівництва об`єкта та передачі його замовнику у встановлений договором строк.

Строк виконання зобов`язання з повернення суми авансової оплати договором будівельного підряду не визначений.

З огляду на викладене позивачка повинна довести, що до моменту звернення до суду з даним позовом вона пред`являла до відповідача вимогу про повернення авансу, проте належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано.

З письмових претензій (вимог), які позивачка надсилала відповідачу у червні 2021 р., убачається, що на той час позивачка не пред`являла до відповідача вимогу про повернення суми отриманого авансу, а лише звертала його увагу на недотримання строків виконання окремих етапів робіт, вимагала надання відповідної інформації та висловлювала сподівання, що такі порушення будуть усунуті.

Що стосується змісту переписки сторін у месенджері Viber, то слід урахувати, що пред`явлена у такий неформальний спосіб вимога позивачки про повернення грошової суми в розмірі 18 000 дол. США готівкою не відповідає умовам договору, вимогам статті 533 ЦК України (валюта виконання грошового зобов`язання) та загальним умовам виконання зобов`язання суб`єктом підприємницької діяльності.

За таких обставин електронне листування сторін у месенджері Viberне може бути належним та допустимим доказом того, що у відповідача виник обов`язок повернути суму авансу у строк до 15.11.2022 чи у строк, передбачений частиною другою статті 530 ЦК України.

Більше того, позивачка здійснила нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних з моменту початку прострочення підрядником виконання третього етапу робіт (27.04.2021), що є помилковим, оскільки прострочене на той момент зобов`язання за своїм характером не є грошовим, а відтак вимоги частини другої статті 625 ЦК України на нього не поширюються.

Зважаючи на викладене,підстав для задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річнихсуд не вбачає.

Вирішуючи вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, суд керується нормою частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою установлено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів та наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов до переконання, що порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором будівельного підряду завдали позивачці істотних душевних страждань, які тривають і понині.

На виконання умов договору позивачка сплатила авансовий платіж у великому розмірі та понесла додаткові витрати, пов`язані з будівництвом фундаменту. Як пояснила позивачка і як убачається зі змісту договору, цей фундамент призначений лише для визначеного договором конкретного дерев`яного будинку, а відтак наявність фундаменту на земельній ділянці унеможливлює зведення на ній іншого об`єкта без понесення значних витрат на його знесення чи реконструкцію.

Укладаючи договір, позивачка цілком обґрунтовано розраховувала на отримання у власність цінного об`єкта нерухомого майна та використання його за призначенням з метою задоволення її особистих потреб, проте винні неправомірні дії відповідача позбавили її можливості реалізувати такі права.

Невиконання відповідачем договірних зобов`язань призвело і до вимушених змін у звичному способі життя позивачки, оскільки вона змушена була витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до правоохоронних органів, адвокатів та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

Отже з урахуванням обсягу, глибини та тривалості душевних страждань позивачки суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої їй моральної шкоди в сумі 250 000 грн вважаючи такий розмір моральної шкоди цілком розумним і справедливим.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка як споживач звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим за подання цієї позовної заяви судовий збір нею не сплачувався.

Відтак з огляду на результат розгляду справи суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» для вимог майнового характеру, що у грошовому виразі становить 8 000 грн (500 000+50 000+250 000)х1%).

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансовий платіж в розмірі 500 000 грн, штраф в розмірі 50 000 грн, 250 000 гривень як компенсацію моральної шкоди, а усього 800 000 (вісімсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокппНОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 25.03.2025.