КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/2262/20
Провадження № 2/488/110/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,

за участю секретаря судового засідання Кралі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (правонаступник ПАТ КБ ПриватБанк) звернулося в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11.10.2011 року в розмірі 20 355,23 грн., а також судові витрати в сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.10.2011 р. відповідач ОСОБА_1 звернулася в банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим у той же день підписала заяву № б/н, на підставі якої останній був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 1000,00 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" і "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 20.05.2020 року має заборгованість у розмірі 20 355,23 грн, з яких: 14 219,23 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі за простроченим тілом кредиту; 6 136,00 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач був змушений звернутися з названим позовом до суду.

Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 19.08.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

20.03.2023 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та рішення зборів суддів Корабельного районного суду м. Миколаєва, був здійснений повторний автоматизований розподіл даної судової справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було передано в провадження судді Чернявської Я.А.

Ухвалою судді Чернявської Я.А. від 21.03.2023 р. дана цивільна справа була прийнята до свого провадження та призначено по справі судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги та доводи, викладені у відповіді на відзив, підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав відзив, в якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, а також просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, 11.10.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідачем факт підписання зазначеної анкети-заяви не заперечується.

При підписанні Анкети-заяви відповідач підтвердив свою угоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на зазначеному в заяві офіційному сайті банку, є Договором про надання банківських послуг. В анкеті-заяві відсутні умови щодо розміру відсотків, пені, комісії та штрафів.

Згода відповідача підтверджена його власноручним підписом у Анкеті-заяві.

На виконання умов вказаного договору, 11.10.2011 р., відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою АТ КБ ПриватБанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 .

Таким чином, між сторонами укладено договір, на підставі якого виникли договірні правовідносини.

Позивач за заявою відповідача відкрив йому картковий рахунок, надав відповідачу доступ до даного рахунку через видану йому банківську кредитну картку, та відкрив на даний картковий рахунок кредитування у вигляді визначеного кредитного ліміту.

З даного договору у відповідача виникло право користування картковим рахунком, кредитною карткою і кредитними коштами, які позивач зарахував на відкритий картковий рахунок. Також з даного договору у відповідача виникли грошові зобов`язання перед позивачем по поверненню використаних кредитних коштів на умовах договору.

З виписки за кредитним договором з ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався виданою банком кредитною карткою та періодично вносив платежі в погашення кредиту.

Суд бере до уваги, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти, що підтверджується випискою з рахунку.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 20.05.2020 р. відповідач має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 20 355,23 грн., яка складається з: 14 219,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту, яка в тому числі є заборгованістю за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6 136,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

При ухваленні вказаного рішення, суд враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, власного розрахунку заборгованості не надано, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту і її розміру.

При цьому, суд враховує позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, згідно якої стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У заяві позичальника від 11.10.2011 року відсоткова ставка ані за користування кредитними коштами, ані за прострочення користування кредитними коштами не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.10.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом, розміщені на офіційному сайті позивача, як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.7.2. Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.2. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказаний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що зазначені документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та простроченими відсотками, та, зокрема саме у передбачених у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, у позовній заяві позивач стверджував, що з 01.03.2019 р. між сторонами було досягнуто згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд".

Проте, доказів на підтвердження досягнення між сторонами такої згоди суду не надано.

За такого, враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, а також заяви відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 27.03.2019 року (справа № 355/183/17), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14). Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Судом було встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким відповідачу були надані кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до вересня 2015 року; 137923 і НОМЕР_2 з терміном дії до червня 2019 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 23).

У відповіді на відзив позивач надав пояснення стосовно однаковості номерів виданих відповідачу карток ( 137923), в якому повідомив, що вказані картки є продуктом банку Ваша картка, який працював з видачею карток (без кредитного ліміту ) в торгових точках. Подібні картки видавались за побажанням клієнта. Дану картку клієнт мав можливість поповнювати та розрахуватися нею без ідентифікації, подібно до звичайної дебетної картки. Проте у випадку, коли клієнту необхідно було скористатись кредитним лімітом йому необхідно було звернутись до відділення банку для проведення ідентифікації, після чого на картку нараховувався кредитний ліміт. Перша дата - дата видачі, тобто отримання на руки картки фізично, друга дата дата після ідентифікації картки у відділенні банку.

Проте, відомості про те, що вказані картки за продуктом банку Ваша картка були видані відповідачу на підставі Анкети-заяви від 11.10.2011 року матеріали справи не містять, як і те, що вказані картки були видані відповідачу для пролонгації кредитного договору від 11.10.2011 року. Тим паче, як вказує сам позивач, зазначені картки працювали без кредитного ліміту, а доказів звернення відповідача до відділення банку з метою встановлення на даних картках кредитного ліміту суду не надано.

З наданої суду довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 за № 606943 вбачається, що старт вказаного карткового рахунку відбувся 11.10.2011 р., тобто у день підписання Анкети-заяви. В цей же день на вказану картку був встановлений кредитний ліміт в сумі 1 000,00 грн.

25.10.2011 кредитний ліміт був зменшений до 840,00 грн та 12.12.2011 р. дорівнював нулю.

З 24.07.2013 р. кредитний ліміт був знову збільшений до 1 500,00 грн та 07.04.2015 р. становив вже 5 000,00 грн.

З названої довідки також вбачається, що 24.11.2016 р. кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн. Відомості про збільшення суми кредитного ліміту у подальшому відсутні.

В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду розрахунки заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 від 11.10.2011 станом на 31.05.2015 р., 30.09.2019 р. і 20.05.2020 р.

З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2015 р. вбачається, що на вказану дату відповідач мала заборгованість за наданим кредитом в загальному розмірі 5 121,19 грн., з яких: 4 960,00 грн. - борг за тілом кредиту; 161,19 грн. - борг за відсотками на поточну заборгованість.

Строк договору у документах, які були підписані сторонами встановлений не був, а строк кредитування був обмежений строком дії кредитної картки. Отже, у день закінчення строку дії картки і закінчувався строк дії кредитного договору.

Тому, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, що інші кредитні картки були видані відповідачу на підставі анкети-заяви від 11.10.2011 року для пролонгації кредитного договору, суд доходить висновку, що строк дії кредитного договору сплив саме 31.09.2015 року та, як вбачається з розрахунку, станом на 31.05.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем становила 4 960,00 грн. боргу за тілом кредиту.

З позовною заявою до суду позивач звернувся 27.07.2020 р.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно з статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Не внесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Дана позиція узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18, від 03 червня 2020 року у справі №569/13606/17-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 191/609/18.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною y спорі, є підставою для відмови y позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З огляду на те, що строк дії виданої позичальнику кредитної картки встановлений до вересня 2015 року, з позовом до суду позивач звернувся 27.07.2020, а також враховуючи те, що фактично заборгованість відповідача утворилась станом на 31.05.2015 р. проте, позивач не звернувся з позовом до відповідача про повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про пред`явлення банком до нього вимог поза межами позовної давності.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 11.10.2011 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50; рахунок №UA9003111, МФО № 305299;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Я.А. Чернявська