справа № 361/4088/23
провадження № 2/361/935/24
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Kaif 221 про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання виплатити заробітну плату та моральну шкоду,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд встановити факт наявності трудових відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю Kaif 221 (далі ТОВ Kaif 221 або Товариство) та нею у період з 01 лютого по 12 березня 2023 року; зобов`язати Товариство виплатити їй заробітну плату за період роботи з 01 лютого по 12 березня 2023 року в розмірі 5200 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що у період з 01 лютого по 12 березня 2023 року вона працювала у ТОВ Kaif 221. Оформлення на роботу відбувалося без підписання трудового договору або іншого договору, визначеного законодавством про працю. За вказаний період заробітна плата їй не була виплачена, це рішення відповідачем мотивоване тим, що 18 березня 2023 року змінено стандарти про які вона не знала під час виконання своїх функціональних обов`язків на посаді. Так, першу суму заробітної плати їй мали виплатити 05 березня 2023 року в розмірі 4000 грн., проте нічого не виплатили, оскільки за словами роботодавця вона неправильно оформила звіт. Другу частину невиплачених коштів у розмірі 1200 грн. відповідач мав виплатити 05 квітня 2023 року, проте відмовився це робити, через те, що вона не виконала стандарти, яких на час виконання обов`язків не існувало. Працювала вона неофіційно, тому трудового договору чи контракту з роботодавцем у неї немає. Для врегулювання даної ситуації нею було подано заяву відповідачу про виплату їй заробітної плати за виконання трудових обов`язків оператора кол-центру за період з 01 лютого по 12 березня 2023 року. Жодної відповіді від відповідача на вказане звернення їй надано не було та вимоги звернення залишені Товариством без виконання. Доказом того, що вона працювала в ТОВ Kaif 221 є переписка у месенжері з її безпосереднім керівництвом, з яких вино, що вона виконувала трудові функції, та фотографії.

Внаслідок протиправних дій відповідача її моральному здоров`ю спричинено значної шкоди, тому що за весь період який вона намагалася відновити свої порушені Товариством права її життя було перенасичене негативними емоціями. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору неправомірних дій відповідача, розмір моральної шкоди завданої Товариством вона оцінює у 10000 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позов повністю.

Відповідач ТОВ Kaif 221 у судове засідання не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином, про причини неявки суд не повідомило, від представника відповідача адвоката Куропати О.В. до суду надійшли письмові пояснення у яких він зазначав, що із наданих позивачем ОСОБА_1 роздруківок переписок встановити наявність між нею та відповідачем трудових відносин неможливо, оскільки учасників вказаних чатів було від 4 до 18 невстановлених осіб та незрозуміло кому саме адресовані ті повідомлення. Також із вказаних роздруківок чатів не вбачається, що саме відповідач є учасником чату чи вказані повідомлення мають якесь відношення до ТОВ Kaif 221. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин викладених у позові. Також позивачем не надано жодного доказу завдання їй моральної шкоди. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду, вказувала на те, що в період з 01 лютого по 12 березня 2023 року вона працювала у відповідача ТОВ Kaif 221 на посаді оператора кол-центру неофіційно, тобто без оформлення трудового договору.

28 березня 2023 року позивач направляла заяву до відповідача про виплату їй заборгованості по заробітній платі у загальному розмірі 5200 грн., відповіді на вказану заяву матеріали справи не містять.

Також 28 березня 2023 року ОСОБА_1 зверталася зі скаргою на дії роботодавця ТОВ Kaif 221 до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. Результати розгляду вказаної скарги матеріали справи теж не містять.

На підтвердження перебування у трудових відносинах із ТОВ Kaif 221 позивач ОСОБА_1 надала суду роздруківки переписок у месенджері та фотознімки.

У ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

У ч. 4 ст. 24 КЗпП України вказано, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів роз`яснив, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у цивільній справі № 522/4807/15-ц вказав, що суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Із наданих позивачем роздруківок повідомлень та фотознімків неможливо встановити наявність між нею та ТОВ Kaif 221 трудових відносин, зокрема виконання нею трудових функцій, підпорядкування внутрішньому трудовому розпорядку відповідача, забезпечення їй умов праці, також неможливо встановити що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про прийняття її на роботу, надавала документ, який посвідчує її особу, чи інші документи необхідні для прийняття на роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Таким чином, для виплати працівникові заробітної плати обов`язковою умовою є наявність трудових відносин між працівником і роботодавцем, які виникають на підставі укладеного між ними трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем ОСОБА_1 у суді не доведено наявності між нею та відповідачем ТОВ Kaif 221 у період з 01 лютого по 12 березня 2023 року трудових відносин у розумінні ст. ст. 21, 24 КЗпП України, зокрема, виконання нею у відповідача трудових функцій, підпорядкування позивача внутрішньому трудовому розпорядку відповідача, забезпечення їй Товариством умов праці.

Не надано суду й доказів того, що для оформлення на роботу до ТОВ Kaif 221 позивач ОСОБА_1 подавала заяву про прийняття на роботу, паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту перебування у трудових відносинах із відповідачем ТОВ Kaif 221 у період з 01 лютого по 12 березня 2023 року, тому відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

За відсутні встановленого факту перебування сторін у трудових відносинах підстави для задоволення позову в частині зобов`язання Товариства виплати ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 5200 грн. відсутні.

Також не підлягає задоволенню й вимога ОСОБА_1 про стягнення із відповідача у на її користь завданої моральної шкоди в розмірі 10000 грн., оскільки дана вимога є похідною від заявлених вище позовних вимог.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи відсутність наданих позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Kaif 221 про встановлення факту трудових відносин, зобов`язання виплатити заробітну плату та моральну шкоду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.