КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6071/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 січня 2024рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з вини відповідача 24.12.2022 о 11 год 27 хв, який керував автомобілем «ВАЗ» державний номер НОМЕР_1 по пр-ту. П. Григоренка в м. Києві сталась ДТП, в результаті чого пошкоджено автомобіль «Шкода» державний номер НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ВАЗ» державний номер НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Вказував, що він отримав страхову виплату в сумі 50 052,04 грн, поряд із цим згідно рахунку з метою визначення переліку робіт та матеріалів, що було сформовано за зверненням до офіційного представника вартість відновлюваних робіт автомобіля «Шкода» державний номер НОМЕР_2 становить 93 698,78 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлюваного ремонту та сумою виплаченого страхового відшкодування в розмірі 41 046,78 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 2 500 грн, моральну шкоду в сумі 5 000 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн, всього 8 573,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду про те, що обов`язок з відшкодування шкоди в даному випадку покладений на страховика.

Вказує, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Вважає, що потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Судом не врахована аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 лютого 2018 у справі 754/1114/15-ц та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Крім того, судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що внаслідок ДТП було порушено його нормальні життєві зв`язки, втрачено душевний спокій, переживання призвели до поганого самопочуття та викликали страх до керування. Багато часу було втрачено на оформлення відповідних документів, проведення експертиз, звернень до СТО, страхової компанії, юристів, що задало додаткових труднощів та додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 24.12.2022 о 11 год. 27 хв. в м. Києві, просп. Григоренко, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Skoda», д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

30 травня 2022 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6440815. Забезпеченим транспортним засобом згідно даного договору страхування виступає «ВАЗ» державний номер НОМЕР_1 .

28 лютого 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СЗУ Україна», за заявою ПрАТ «СК «Євроінс Україна» був підготовлений Звіт № 21107 про оцінку вартості розміру збитків заподіяних пошкодженому транспортному засобу, за результатами якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Шкода» державний номер НОМЕР_2 становить 52 652,04 грн. В подальшому страховиком виплачено потерпілій особі страхове відшкодування, за вирахуванням франшизи в розмірі 50 052,04 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в межах ліміту 130 000,00 грн, а вартість відновлювального ремонту автомобіля «шкода» д.н.з. НОМЕР_2 становить 93 698 грн, тому відсутні підстави для стягнення різниці з винної особи, оскільки ліміт відповідальності не перевищує розміру шкоди. Поряд із цим, суд першої інстанції, відповідно до норм чинного законодавства та умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, дійшов до висновку про стягнення на користь позивача франшизи в сумі 2000,00 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з глибини та тривалості фізичних і душевних страждань позивача, з урахуванням принципу розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За матеріалами справи встановлено, що цивільна відповідальність завдавача шкоди на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», яка визнала дану ДТП страховим випадком та сплатила страхове відшкодування у сумі 50 052,04 грн.

Сторони визнали, що страхове відшкодування було виплачено з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Пунктами 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Чинним законодавством передбачено як стягнення відшкодування шкоди на підставі звітів про вартість матеріальної шкоди для подальшого ремонту автомобіля, або отримання відшкодування, якщо особа не бажає відновлювати транспортний засіб, так і за доказами про реально понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав від страховика страхове відшкодування у сумі 50 052,04 грн виходячи із сум, визначених страховиком, а не на підставі доказів про реально понесені збитки. Розмір визначеної страховиком шкоди та розмір страхового відшкодування позивач не оспорював.

З листа ПрАТ СК «Євроінс Україна» від 19.04.2023 вбачається, що позивач звертався до них із заявою про доплату страхового відшкодування, проте в цьому йому відмовлено. Оскільки страхова компанія 28.02.2023 з суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СЗУ Україна» за заявою ПрАТ СК «Євроінс Україна» був підготовлений Звіт про оцінку вартості (розміру) збитку, який склав 52 652,04 грн.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відсутні підстави, передбачені ст. 1194 ЦК України для сплатити потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), оскільки ліміт відповідальності відповідача не перевищує розміру шкоди.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин та вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, а тому доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм права є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію викладену в постановах Верховного Суду України від 14 лютого 2018 у справі 754/1114/15-ц та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у даній справі встановлено інші обставини, ніж ті, що були предметом дослідження у справі № 753/15227/23.

Суд першої інстанції правильно встановив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка зазнала моральних страждань, а саме, певний стрес через вимушену участь у події самого зіткнення, душевні хвилювання через протиправне пошкодження належного його майна, вимушений був докладати додаткових зусиль для вирішення питань щодо відшкодування завданої шкоди та відновлення стану пошкодженого автомобіля, та визначив розмір моральної шкоди у 5 000 грн враховуючи тривалість та тяжкість моральних страждань з урахуванням принципу розумності та справедливості.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 369 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 січня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар