Провадження № 2-о/357/3/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бебешко М. М. ,

при секретарі - Мартиненко Є. Є., ,

розглянувши за правилами окремого провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту проживання,-

В С Т А Н О В И В :

20 листопада 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ткаченко Любов Володимирівну, звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту проживання, в якій просить суд встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Вінницькі Стави Васильківського району Київської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви вказала, що заявниця виховувалася бабусею та закінчила лише перший клас середньої школи, більше не навчаючись. В 1974 році заявниця почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 , шлюб з яким було зареєстровано 02 квітня 1983 року. В сім`ї народилося шестеро дітей - ОСОБА_3 , 1975 року народження, ОСОБА_4 , 1977 року народження, ОСОБА_5 , 1979 року народження, ОСОБА_6 , 1981 року народження, ОСОБА_7 , 1983 року народження та ОСОБА_8 , 1984 року народження. З 1985 по 1989 рік заявниці перебувала в місцях позбавлення волі та звільнення проживала в АДРЕСА_1 .у 1989 році помер чоловік заявниці. Станом на 24 серпня 1991 року заявниця спільно з дітьми проживала в смт. Гребінки Васильківського району Київської області, в будинку по АДРЕСА_1 . В 1993 році будинок згорів, та при пожежі згоріли всі документи заявниці, які остання не відновила. Діти заявниці не мали паспортів України. Одна із доньок заявниці - ОСОБА_4 звернулася до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області та отримала рішення суду про встановлення факту постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року, після чого отримала паспорт громадянки України. У зв`язку з відсутністю паспорта, заявниця не мала змоги офіційно працювати, укладати угоди з лікарями, відкривати рахунки в банках. Заявниця мала паспорти СРСР, які не змінила на паспорт України.. З проханням отримати паспорт заявниця зверталася до міграційної служби, проте отримала відмову з рекомендацією звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Заявниця звернулася до БФ «БО «право на захист», що є офіційним партнером ООН з питань осіб без громадянства і 20 липня 2023 року видано захисний лист УВКБ ООН. Від встановлення факту постійного проживання заявниці на території України, залежить можливість реалізувати своє право на звернення до міграційної служби з метою отримання паспорта громадянки України

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 листопада 2023 року вказана справа розподілена судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами окремого провадження у відкритому судовому засіданні на 12 січня 2024 року.

25 грудня 2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника заінтересованої особи - Центрального міжрегіонального управляння державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області.

Згідно даних пояснень, в матеріалах справи є рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська, яке не стосується безпосередньо заявниці та не внесене до Єдиного державного реєстру судових рішень. Крім, цього, в матеріалах справи відсутня інформація щодо громадянства батьків заявниці та їх народження.

Заявник в судове засідання не з`явилася. Представник заявника - адвокат Волинська Вікторія Іванівна звернулася до суду із заявою, у якій просила суд про розгляд справи без участі заявника та її представника. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити.

Представник заінтересованої особи - Центрального міжрегіонального управляння державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.11.2023 року отримує соціальні послуги відділення соціальної допомоги бездомним особам в Комунальній установі Білоцерківської міської ради «Територіальний центр надання соціальних послуг імені Петера Навої» (а.с.21).

Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особі з невизначеним громадянством, видано лист, згідно з яким, вказана особа підпадає під захист Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців і повинна, зокрема, бути захищеною, від свавільного затримання (а.с.22).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого станом на 27 вересня 2023 року , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села вінницькі Стави Васильківського району Київської області, циганка, 02 квітня 1983 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем села Гребінки Васильківського району Київської області. Шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області. До реєстрації шлюбу ОСОБА_1 мала прізвище ОСОБА_1 . У шлюбі, заявниця мала спільних дітей - ОСОБА_3 , 1975 року народження; ОСОБА_4 , 1977 року народження; ОСОБА_5 , 1979 року народження; ОСОБА_6 , 1981 року народження; ОСОБА_7 , 1983 року народження (а.с.11-12).

Чоловік заявниці - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області № 159/03-22, виданої 31 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на запит адвоката БО БФ «Право на захист» надано заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 28.06.1980 року Васильківським РВВС Київської області) та заяву про видачу паспорта громадянина СРСР, зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 14.08.19840 року Васильківським РВВС Київської області (а.с.8-9).

Заявницею до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де у графі мати зазначено: ОСОБА_1 , а у графі батько - ОСОБА_2 (а.с.14); рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 208/2629/13 від 21 травня 2013 року, яким задоволено заву ОСОБА_4 та встановлено факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.20199 року в смт. Гребінки Васильківського району Київської області (а.с.16-18); довідку № 864/13, видану ГУДМС України в Дніпропетровській області про реєстрацію ОСОБА_4 громадянином України на підставі рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська (а.с.15); паспорт громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19020).

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Заявниця через свого представника, звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України».

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки заявниця звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд приходить до висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, зокрема, довідку Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської области щодо проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно з яким заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та в даному шлюбі народила 5 дітей , одна з яких донька ОСОБА_4 , згідно з ріщенням ГУДМС України в Дніпропетровській області від 20.08.2013, набула громадянства України на підставі пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство». Вказане рішення видане на підставі рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року, згідно з яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України станом на 24 серпня 1991 року в смт. Гребінки Васильківського району Київської області. Суд зазначає, що станом на 24 серпня 1991 року донька заявниці ОСОБА_4 була неповнолітньою та місцем її проживання було місце проживання її матері ОСОБА_1 , заявниці у справі, так як батько доньки ОСОБА_4 та чоловік заявниці, помер у 1989 році.

Суд не бере до уваги посилання заінтересованої особи на відсутність у Єдиному реєстрі судових рішень рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська, так як вказане судове рішення було підставою для отримная донькою заявниці громадянства України.

Суд не бере до уваги твердження представника заінтересованої особи щодо відсутності даних про батьків заявниці, зокрема їх місця народження, так як вказане не має значення для вирішення зазначеної цивільної справи.

За таких обставин заява ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 315-316, 319, 352, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту проживання - задоволити повністю.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Вінницькі Стави Васильківського району Київської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації як бездомної особи проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: матеріали справи не містять

Заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, місце знаходження: 02152, місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 4-А. Код .

Суддя М. М. Бебешко