Номер провадження: 22-ц/813/2914/24
Справа № 491/222/21
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 491/222/21

Провадження номер: 22-ц/813/2914/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.

учасники справи:

- позивач Акціонерне товариство «Укрпошта»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тітової Т.П. о 15 годині 57 хвилині 20 вересня 2023 року, повний текст рішення складений 28 вересня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2021 року АТ «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, звернулося до суду із вищезазначеними позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі - 238 940,58 грн., з яких: - 232 911,67 грн. основний борг; - 4 824,13 грн. пеня; - 1 204,78 грн. 3 % річних. Позивач також просить стягнути судовий збір у розмірі - 2 270,00 грн. (т. 1 а. а. 2 4).

АТ «Укрпошта»обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11.11.2020 року між АТ «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, та ОСОБА_1 був укладений договір короткострокової безвідсоткової позики № 10.

Відповідно до умов цього договору, який укладений відповідно до договору новації від 11.11.2020 року, відповідачка зобов`язалася повертати позику позивачу щомісяця рівними частками згідно графіку повернення. Перша частка позики мала бути повернута 07.12.2020 року. Однак до моменту звернення до суду з вказаним позовом жодного перерахування з боку відповідачки здійснено не було.

ОСОБА_1 свої грошові зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яку в добровільному порядку відмовляється погашати.

Позиція сторін в суді першої інстанції

25.01.2022 року на адресу суду від відповідача надійшла заява з проханням приєднати до матеріалів справи заяву, адресовану Одеській дирекції АТ «Укрпошта», в якій вона просила позивача переглянути ціну позову та суму, яка стягується з неї та не може перевищувати - 161 677,70 грн., посилаючись на те, що договори новації та короткострокової безвідсоткової позики були підписані нею під примусом та погрозами. Тому вони є незаконними та мають усі підстави для визнання їх недійсними (Т. 1, а. с. 68, 69 - 70).

31.01.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь, в якій останній зазначає, що розмір суми, яка підлягає відшкодуванню, визначений на підставі внутрішніх нормативних документів підприємства, які видані у 2020 році, та стосуються усіх випадків заподіяння шкоди підприємству, а не лише даного випадку. До того ж відповідачкою не надано жодних доказів примушення до підписання зазначених Договорів з боку позивача. Законність укладення договорів новації та позики з працівником, який скоїв крадіжку або привласнення коштів чи припустив нестачу, підтверджена науково-правовим висновком Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (Т. 1, а. с. 81 - 82, 92 - 93).

Процесуальні рішення, прийняті судом першої інстанції

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 10 травня 2022 року провадження у справі зупинено до розгляду Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи № 522/3636/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, про визнання недійсними договорів (Т. 1, а. с. 144 - 145).

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 03.07.2023 року провадження у справі поновлено (Т. 1, а. с. 200).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року задоволено вищевказану позовну заяву АТ «Укрпошта».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, заборгованість у розмірі - 238 940,58 грн., яка складається з: - основного боргу в сумі - 232 911,67 грн.; - пені 4 824,13 грн.; - 3% річних 1 204,78 грн.. Також стягнуто судовий збір у розмірі - 3 585 грн.. Всього стягнуто - 242 525,58 грн. (Т. 2, а. с. 7 - 12).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що роботодавець та працівник спільно вирішили укласти договір новації та договір короткострокової безвідсоткової позики, які регламентуються правилами ЦК України та дійшли згоди з усіх істотних умов договорів. Відповідачка взяла на себе зобов`язання щодо їх виконання та відповідно мала виконувати належним чином, проте не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Крім того, вказані договори не розірвані та не визнані недійсними, про що свідчить копія рішення Приморського районного суду м. Одеса від 14.03.2023 року, а тому продовжують існувати на теперішній час. Також відповідачкою не надано доказів щодо неправильності наданого позивачем розрахунку. Не надано належних, достатніх та допустимих доказів факту виконання умов договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Балтського районного суду Одеської області від 20.09.2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, у повному обсязі (Т. 2, а. с. 23 - 26).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість висновків суду про те, що підписання договорів новації та позики було спільним рішенням сторін, оскільки вищевказані договори були укладені з метою відшкодування шкоди, завданої під час виконання трудових обов`язків, з урахуванням положень діючого на той час в АТ «Укрпошта» Порядку відшкодування шкоди за відсутнє (пошкоджене) майно. Сторони у трудових правовідносинах, на відміну від цивільних, не є рівними. Оскільки предметом спору фактично є грошові кошти, нестача яких виявлена внаслідок ревізії, між сторонами не могло виникнути боргових зобов`язань в контексті ст. 1053 ЦК України, яка передбачає можливість новації боргу в позикове зобов`язання.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

02.02.2024 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив від АТ «Укрпошта», в якому представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення (Т. 2, а. с. 51 - 57).

Представник позивача посилається на те, що відповідачкою визнається та не заперечується факт нестачі готівкових коштів у відділенні поштового зв`язку Долінське. Тобто нею визнається заподіяння матеріальної шкоди позивачу. ОСОБА_1 вказує, що з її боку підписані договори новації та позики лише з тих підстав, що їй нібито було обіцяно, що розмір шкоди може бути зменшений в подальшому, проте доказів на підтвердження цього не надала.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.11.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 20.09.2023 року (Т. 2, а. с. 40 - 40 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.11.2023 року закінчено підготовку справи до розгляду. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 44).

02.02.2024 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив від АТ «Укрпошта» (Т. 2, а. с. 51 - 57).

26.02.2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні представник АТ «Укрпошта» заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

11.11.2020 року між АТ «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, та ОСОБА_1 був укладений договір новації № 10, який передбачає заміну первісного зобов`язання, яке виникло внаслідок протиправного заволодіння ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків грошовими коштами у розмірі - 232 911,67 грн..

Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що первісне зобов`язання припиняється з моменту набрання чинності цього Договору (новації).

Згідно з п. 3 Договору новації, зміст і умови нового зобов`язання викладені у Договорі позики від 11.11.2020 року.

11.11.2020 року між АТ «Укрпошта», в особі директора Одеської дирекції, та ОСОБА_1 був укладений договір короткострокової безвідсоткової позики за № 10. Відповідно до пункту 1.1 якого позичальник відповідно до цього договору позики, який укладено відповідно до договору новації від 11.11.2020 року між тими самими сторонами, зобов`язується у строк і в порядку визначеному цим договором позики повернути грошові кошти у розмірі - 232 911,67 грн..

Пунктом 2.1 визначено, що позичальник повертає позику позикодавцю щомісяця рівними частками згідно графіка повернення позики шляхом здійснення позикодавцем утримань із заробітної плати позичальника та/або шляхом внесення грошових коштів позики у касу позикодавця.

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення заборгованості.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, заборгованість у розмірі - 238 940,58 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами другою, третьою статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до статей 229233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

У постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2766цс16 зроблено висновок, що «правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах».

Ініціатором укладення оспорюваних договорів є позивач.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що волевиявлення відповідачки при підписанні спірних договорів було вільним та у добровільному порядку, оскільки за твердженням останньої, їй було обіцяно, що розмір шкоди може бути зменшений в подальшому.

Згідно зі статтею 3 КЗПП України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Особливості праці членів кооперативів та їх об`єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, осіб з інвалідністю надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Відповідно до частині першої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

У чинному законодавстві поряд із поняттям матеріальної відповідальності визначена категорія цивільно-майнової відповідальності. Ці види відповідальності за правовою природою істотно відрізняються одне від одного.

Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП України.

Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією.

Тому норми ЦК України, спрямовані на правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності, не поширюються на трудові правовідносини.

Відповідно можливе застосування інституту новації, як це мало місце у спірних правовідносинах, не трансформує трудові відносини щодо матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну працівником підприємству, установі, організації, у цивільні позикові правовідносини.

Отже, галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються.

Вказане кореспондується із висновками Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 21 липня 2023 року у справі № 502/415/21.

Наведеного суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, не врахував і прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог АТ «Укрпошта».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними, а тому її треба задовольнити.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 20 вересня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрпошта», в особі Одеської дирекції, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе