РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 25 липня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 21 жовтня 2020 року було розірвано. Від шлюбу мають спільну малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 травня 2020 року судом видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину.

Зазначає, що з моменту реєстрації розірвання шлюбу, вона жодним чином не перешкоджала відповідачу у тому, щоб він приймав участь у житті та вихованні дитини.

Водночас, відповідач неодноразово забирав дитину та відмовлявся повертати її за місцем постійного проживання у погоджений час, чим порушував звичний розпорядок дня дочки. На усі її зауваження з даного приводу реагував критично. Пропозиції щодо документального врегулювання питання участі батьків у житті дитини проігнорував.

Крім того, відповідач почав погрожувати їй, що позбавить її батьківських прав та відбере дитину.

Ураховуючи викладене, між сторонами існує невизначеність у відносинах щодо визначення місця проживання дитини, тому позивач просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року вищевказаний позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

22 квітня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 травня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять заяву її представника про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що останнім було отримано судову повістку 23 вересня 2024 року.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, матеріали справу місять заяву про розгляд справи у відсутність представника.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25 липня 2014 року.

Від шлюбу мають спільну малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 лютого 2015 року.

12 травня 2020 року Солом`янським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 04 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року, що набрало законної сили 23 листопада 2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 702/19, виданою 13 липня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 , та не заперечувалось відповідачем.

Між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини.

При вирішенні вказаного спору суд керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Як вже встановлено судом дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько (відповідач) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом установлено, що позивач проходить військову службу (працює) у в/ч НОМЕР_2 та обіймає посаду штаб-сержант, має стабільний дохід. Позитивно характеризується за місцем роботи.

Доказів того чим займається/працює відповідач матеріали справи не містять.

Відповідно до висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19 квітня 2024 року № 108-4996, відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі, на предмет вживання психоактивних речовин від 19 січня 2024 року наркологічних захворювань у позивача не виявлено, на Д обліку не перебуває. Згідно з актом обстеження умов проживання від 07 лютого 2024 року, складеного працівником Служби, за місцем проживання матері та дитини створені належні умови для проживання малолітньої. У бесіді з працівником Служби ОСОБА_4 повідомила, що останній раз

спілкувалась з батьком десь восени 2023 року по телефону, в травні 2023 року

зустрічалась з ним, ходили на прогулянку з ним та його родиною. На свято Святого

Миколая та Нового року батько надіслав подарунок зі смаколиками та навушниками.

Батько якось казав їй поїхати жити до нього, а матір нехай залишається сама. ОСОБА_4

надалі бажає проживати з мамою, яка забезпечує всі її потреби. Відповідно до інформації Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб від 02 лютого 2024 року дитина повідомила, що хоче жити з матір`ю. На малюнку сім`ї першим зобразила «папу ОСОБА_5 »(цивільного чоловіка матері), другою себе, останньою матір. Всі члени сім`ї розташовані поруч один з одним і тримаються за руки. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики наданої спеціалізованою школою № 64 м. Києва від 18 січня 2024 року навчанням та вихованням дитини займається матір, цікавиться її успіхами, спілкується з вчителями. Тато не відвідує школу, не цікавиться успіхами дитини, не бере участі у навчанні та вихованні дочки. До школи та зі школи дитина ходить сама. ОСОБА_2 у своїй заяві до Служби від 13 лютого 2024 року та телефонній бесіді з працівником Служби зазначив, що питання щодо визначення місця проживання дитини ніколи між ними не виникало, оскільки він вважає, що дитина повинна проживати з матір`ю. З початку збройної агресії Російської Федерації батько виконує службові обов`язки в зоні бойових дій та не має можливості приїжджати. Спору між ним та ОСОБА_1 щодо місця проживання доньки немає. Єдине питання, яке його турбує це чинення перешкод ОСОБА_1 у його спілкуванні з дочкою. Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2015 року народження, з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що позивач не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дочкою, а також її вихованні, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи, що відповідач не надав суду відзиву, в якому б виклав заперечення щодо позову та переконливих доказів, що проживання дочки разом з батьком буде найкраще відповідати інтересам дитини, дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, що ОСОБА_3 вже досить тривалий час проживає разом з матір`ю в атмосфері любові, турботи, захисту, та спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з огляду на наведені норми права, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю відповідає принципу «найкращих інтересів дитини», тому позов підлягає задоволенню.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статями Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159 СК України та статтями 2, 10, 12, 13, 15, 141, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за місцем проживання матері.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації; АДРЕСА_4 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, , місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41.

Суддя Л. М. Ішуніна