н/п 4-с/490/41/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючого Чулуп О.С.

за участю секретаря Ребрина Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І.

,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва із скаргю на дії приватного виконавця в якій остання просить зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 57302611 та скасування арешту у виконавчому провадженні № 57302611 з виконання виконавчого листа № 490/11975/13-2 виданого 21.05.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

В обгрунтування скарги скаржник вказує, що 26.09.2018 року приватним виконавцем Куліченко Д.О. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 490/11975/13-ц виданого 21.05.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/08-112/75541 від 06.03.2008 року в розмірі 303891 грн. 38 коп. 06. 06 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. було постановлено накласти арешт на всі грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах, а також на кошти на всіх рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника та належать боржнику ОСОБА_2 . Скаржнк вказує, що 17.12.2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавче провадження було припинено, а виконавчий документ не було повторно пред`явлено до виконання до 17.12.2022 року, а тому скаржник 14.07.2023 року звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. із заявою про зняття арешту з рахунків у всіх банківських та інших фінансових установах шляхом направлення її на електронну адресу виконавця на що 27.07.2023 року отримала відповідб, що всі арешти були зняті, однак станом на 24.10.2024 року арешт не було знято і в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня відповідна постанова про зняття арешту.

Скаржник вказує, що згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчи проваджень їй стало відомо, що виконавче провадження № 57302611 було передано приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Крегул І.І. Скаржник звернулась із заявою до ОСОБА_4 із заявою про зняття арешту, проте відповідді не було отримано. Крім того скаржник вказує, що юридична особа, яка виступала стягувачем у виконавчому провадженні № 57302611, а саме ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно інформації з ЄДР не зареєстровано в Україні, оскільки неодноразово міняла свою організаційно-правову форму, однак жодних майнових вимог від правонаступник скаржник не отримувала.

Скаржник вказує, що враховуючи, що за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні виконавчі провадження стосовної неї, жодних невиконаних боргових зобов`язань за якими був накладений арешт не встановлено, підстав для продовження обтяження на всі грошові кошти не вбачається.

Дослідивши матеріали скарги, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що вимоги скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. про відкриття виконавчого провадження № 57302611 з примусового виконання виконавчого листа № 490/19975/13-ц виданого 21.05.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/75541 від 06.03.2008 року в розмірі 303891,38 грн.

Судом досліджено постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. про арешт коштів боржника від 06.05.2019 року у виконавчому провадженні № 57302611 згідно якого накладено арешт на всі грошові кошти в будь-які грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах, а також на кошти на всіх рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника та належать боржнику ОСОБА_2 .

Судом досліджено свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_2 29 січня 2011 року уклала шлюб з ОСОБА_5 внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Судом досліджено постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. від 17 грудня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу згідно якої виконавчий лист № 490/11975/13-ц виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 21.05.2014 року повернуто стягувачу на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положення статті 39Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою четвертою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17 зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавчепровадження» повернення виконавчого документа стягувачу не єпідставою длязакінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи зазначені положення закону, повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені приватним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття)виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляєстягувача праваповторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на вказаній підставі не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт ізмайна знімаєтьсяу разіповернення виконавчогодокумента стягувачуна підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

У зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного або приватного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, і боржником за яким є саме заявник у цій справі.

Доводи скаржника щодо закінчення строку пред`явлення вказаного виконавчого документу до примусового виконання, оскільки приватним виконавцем у постанові від 17 грудня 2019 року вказано про можливість його пред`явлення в строк визначений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 12 Закону України виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» (доповненого Законом № 2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року), відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України«Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22 (провадження №К/990/383/23).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє наразі до 14 лютого 2024 року.

Отже, зважаючи на те, що кінець строку пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання припав на період дії воєнного стану, то суд приходить до висновку, що встановлений строк для його пред`явлення перервався, тобто станом на час розгляду справи не сплив.

Доводи скаржника, про те що юридична особа, яка була стягувачем у виконавчому провадженні не заслуговують на увагу, оскільки доказів того. що стягувач як юридична особа припинена суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника та зобов`язання виконавця припинити виконавче провадження, а відтак, скарга не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 447-451 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя