30.12.2024 Справа № 469/1881/23
2/469/340/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді - Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,
учасники справи:
представники позивача Мінаков А.А., Незамай А.Д., Панкратова Т.В. - не з`явились,
відповідач ОСОБА_1 - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
28 грудня 2023 року судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача.
05 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху.
15 січня 2024 року до суду надійшла заява позивача про продовження строку для усунення недоліків.
05 лютого 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява у новій редакції.
Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Стосовно договору від 30 січня 2020 року відповідач зазначав, що додатковою угодою №2 від 13 травня 2020 року строк користування кредитом продовжено до 12 червня 2020 року, але позивачем заявлені вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих після спливу строку кредитування за період з 13 червня 2020 року по 21 травня 2021 року, тому вважає зазначені вимоги необґрунтованими та безпідставними.
Щодо наявності у позивача права вимоги стягнення заборгованості відповідач зазначав, що позивачем не надано до позову копії жодних додатків до договорів факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року та №21052021 від 21 травня 2021 року, а саме додатку №1, у якому наведена форма реєстру боржників до договорів факторингу; додані до позову копії витягів з реєстру боржників до договорів факторингу, в яких зазначений відповідач, не містить підписів уповноважених осіб сторін договору; надані витяги з реєстру боржників не є додатком №1 до договорів. Тому вважає, що позивач не надав належних доказів того, що до нього в установленому законом порядку на підставі договорів факторингу перейшли права вимоги за кредитними договорами.
Крім того, відповідач просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду через засоби поштового зв`язку 22 грудня 2023 року, що відповідає поштовій позначці на конверті направлення позовної заяви за вих.№007063176 від 12 грудня 2023 року (позовні вимоги у первісному варіанті), тобто поза межами визначеного законом строку позовної давності, оскільки за договором від 19 листопада 2018 року перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості почався з 19 листопада 2020 року, а за кредитом від 30 січня 2020 року перебіг строку почався з 12 червня 2020 року.
Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи.
Сторонами обумовлено, що змінна частина процентної ставки дорівнює потрійному значенню UIRD (Український індекс рітейлових депозитів) за останній день попереднього місяця, цей індекс переглядається та може змінюватися банком щомісячно (п.1.5 договору); про зміну процентної ставки банк повідомляє позичальника та надсилає йому новий графік щомісячних платежів не пізніше як за 15 днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Таке повідомлення вважається надісланим в день його направлення на адресу позичальника, зазначену у цьому договорі, а також у разі вручення позичальнику, члену його родини або представнику позичальника під розписку (п.1.8 договору).
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджена ордерами-розпорядженнями №№1, 2 від 19 листопада 2018 року (а.с.11).
07 липня 2023 року між АТ Ідея Банк та ТОВ ФК ЄАПБ укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого АТ Ідея Банк відступило ТОВ ФК ЄАПБ за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК ЄАПБ прийняло належні АТ Ідея Банк права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.19-20).
На підставі заявок відповідача між ТОВ ФК Інвеструм та відповідачем неодноразово укладались додаткові угоди про продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту, строк договору продовжено до 12 червня 2020 року (а.с. 27-29).
21 травня 2021 року між ТОВ ФК Інвеструм та ТОВ ФК ЄАПБ укладено договір факторингу № 21052021, за умовами якого ТОВ ФК Інвеструм відступило ТОВ ФК ЄАПБ за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК ЄАПБ прийняло належні ТОВ ФК Інвеструм права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 30-31).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (статті 610, 612 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За вимогами частин першої, другої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом дії якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
За положеннями ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Оскільки Договором визначений строк його дії, який становить 24 місяці, саме протягом цього строку АТ Ідея Банк мав право нараховувати відповідачу передбачені Договором відсотки.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України Про споживче кредитування після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України Про споживче кредитування умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Конкретний розмір плати за обслуговування кредиту визначений у п.6 Договору та змінюється залежно від погашення кредиту.
Надання інших послуг за обслуговування послуг, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
При цому одночасно п.3.2.4 кредитного договору визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутого банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом
Отже, зміст п.3.2.4 кредитного договору дублює положення п.1.11 Договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом, але в п.3.2.4 кредитного договору безоплатно, а в п.1.11 Договору з оплатою наданих послуг.
Фактично послуги з надання інформації по рахунками позичальника мають оплатний характер, що суперечить як змісту п.3.2.4 кредитного договору, так і вимогам ч.1 ст.11 Закону України Про споживче кредитування.
Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання відповідачеві таких послуг, їх переліку та вартості.
За умовами укладеного договору та заявок про продовження строку дії договору, строк користування кредитом було продовжено до 12 червня 2020 року та відповідно до умов зміненого графіка розрахунків до сплати на зазначену дати підлягали кошти у загальному розмірі 7550,00 грн., з яких 5000,00 грн. сума кредиту та 2550,00 грн. відсотки за користування кредитом.
Разом із тим, зі спливом вказаного строку (12 червня 2020 року) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою та інші платежі за цим договором припинилося; при цьому доказів продовження зазначеного строку позики позивачем не надано.
З урахуванням вищевказаних приписів діючого законодавства України, правових позицій та висновку Великої палати Верховного Суду до умов договору, сума відсотків за користування позикою в розмірі 5000,00 грн. повинна нараховуватися виключно за період користування та становить 2550,00 грн.
Оскільки після закінчення строку кредитування у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, заявлені вимоги позивача про стягнення відсотків за користування позикою, нарахованих після спливу такого строку, а саме 12 червня 2020 року (тобто з 13 червня 2020 року по 21 травня 2021 року) є необґрунтованими та безпідставними.
Доводи відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин не заслуговують на увагу з таких підстав.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ч.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до ч.2 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості 27 грудня 2023 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 карантин був відмінений з 30 червня 2023 року.
Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, з огляду на приписи статтей 256, 257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено.
Перелік таких несправедливих умов, який не є вичерпним, наведено у ч.3 вказаної статті, та до них віднесено, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.3 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів"); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5).
Враховуючи зазначене, а також строк дії кредитного договору, розмір процентів, які підлягали сплаті за договором та додатковими угодами до нього (2550 грн. при сумі кредиту 2550 грн.), суд не вбачає підстав вважати обумовлений сторонами розмір відсотків явно несправедливою умовою договору.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 206, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: