Справа 556/2871/24
Номер провадження 2/556/724/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20.12.2024 року. сел. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в сел. Володимирець в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 17 січня 2014 року ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від спільного проживання у сторін народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З середини 2021 року через відсутність порозуміння сторони вирішили не проживати разом та роз`їхались за різними адресами. Спільна донька залишилася проживати разом з позивачем, та проживає з ним постійно за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, а також витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Рішенням Володимирецького районного суду від 09.07.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Одночасно даним рішенням було визначено малолітню дитину ОСОБА_3 після розірвання шлюбу залишити для проживання, виховання та утримання разом з батьком.

Матір дитини, ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні спільної малолітньої дитини та проживає окремо в іншому населеному пункті, коштів на утримання доньки не надає.

Позивач вказує, що для здійснення особисто своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання дитини, враховуючи, що мати усунулася від виховання дитини і позивач виховує доньку самостійно, йому необхідно встановити факт самостійного виховання дитини, в зв`язку з тим, що це надає йому право належним чином особисто здійснювати свої батьківські обов`язки, які покладені на нього Сімейним Кодексом України, діяти в інтересах дитини у випадках передбачених Законом незалежно від волі відповідачки, та надає інші права, передбачені Сімейним Кодексом України у разі ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків.

На підставі наведеного, просить встановити факт самостійного виховання дитини віком до 18 років доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебування дитини на його утриманні.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові, про що надав письмову заяву, клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Належним чином повідомлена відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення судових засідань не клопотала, відзиву, пояснень, заперечень з приводу позову або будь-яких доказів суду не надала.

Згідно ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши доводи позовної заяви та матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що з 17 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Рішенням Володимирецького районного суду від 09.07.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Одночасно даним рішенням було визначено малолітню дитину ОСОБА_3 після розірвання шлюбу залишити для проживання, виховання та утримання разом з батьком.

Позивач ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, а також витягом №02-57/846 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

З середини 2021 року мати дитини ОСОБА_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з дитиною, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Даний факт підтвердили в своїх письмових поясненнях свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , а регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст.15 Сімейного Кодексу України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України).

А як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

В даному випадку, судом у встановленому законом порядку визначено місце проживання малолітньої дитини - разом з батьком, позивачем ОСОБА_1 , у зв"язку з чим повторне вирішення даного питання не передбачено законом.

Як вбачається зі ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

В той же час, під час судового засідання на підставі належних допустимих та достатніх доказів встановлено, що матір малолтіньої дитини ОСОБА_3 , всупереч вимогам закону, самоусунулась від утримання та виховання дитини, не спілкується з донькою і не приймає участі у вирішенні питань, пов"язаних із розвитком та вихованням дитини.

Таким чином, встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини позивачем надасть йому можливості захисту прав та інтересів дитини, діяти в інтересах дитини у випадках, передбачених Законом, незалежно від волі відповідачки та її згоди.

Згідно з частиною 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

З огляду на вище вказане, суд вбачає, що позивач правомірно та обґрунтовано ставить вимогу про встановлення факту самостійного виховання дитини до 18 років і такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому враховуючи, що мати дитини з 2021 року не проживає разом з дитиною, матеріально її не забезпечує, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання дитини до 18 років - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла 18 років, без участі матері ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.В.Іванків

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3