ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м. Чернівці Справа № 727/8026/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецька міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка не приймала участі у справі: ОСОБА_4 ,

при розгляді справи за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 , Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Танасійчук Н.М., дата виготовлення повного тексту рішення суду 18 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася із позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 (в подальшому відмовилася від вимог), ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини з метою успадкування майна в порядку четвертої черги за законом.

В обґрунтування вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона починаючи з червня 2017 року проживала разом однією сім`єю та вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 до моменту його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що через свій похилий вік, наявність хронічних захворювань, постійні хвороби серця та легень ОСОБА_7 потребував постійного стороннього догляду, що підтверджується виписками з епікризу та обстежень, позивач надавала необхідний догляд, допомогу, піклувалась про нього, купувала всі необхідні ліки, засоби гігієни, продукти харчування. Крім того, здійснювала утримання квартири по АДРЕСА_1 , купувала побутові речі в квартиру, оплачувала ЖКП під час життя та після смерті ОСОБА_7 .

Стверджувала, що з червня 2017 року по 17 липня 2022 року вона та ОСОБА_7 постійно проживали разом, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, спільним харчуванням, брали участь у спільних витратах, спільно Провадження №22-ц/822/209/24

підтримували належний стан квартири, необхідний для проживання в ній.

Зазначала, що ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з тим, ОСОБА_9 у 2015 році захворіла на хронічне психічне захворювання та в період з 2015 року по лютий 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», а позивач надавала допомогу ОСОБА_7 та супроводжувала його при навідуванні ОСОБА_8 в лікарні, готувала їжу для ОСОБА_8 в психіатричний заклад.

Після смерті ОСОБА_7 саме їй було видано довідку про причину смерті, лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, позивач здійснювала його поховання та понесла на це витрати.

Звертає увагу на те, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно, яке він прийняв після смерті ОСОБА_8 на підставі заповіту.

Зазначала, що ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_8 у її присутності сказала ОСОБА_7 , щоб він їй надав 20 000 дол.США і тоді остання відмовиться від прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті матері та вся квартира буде належати ОСОБА_7 , який на вказану пропозицію погодився та передав ОСОБА_4 гроші у сумі 20 000 дол.США, про що свідчить розписка від 20.07.2020 року, оригінал якої у неї зберігся. У зв`язку з отриманням вказаних грошей ОСОБА_4 у присутності ОСОБА_7 у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріально округу Макеєвої Н.В. написала заяву про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті матері, а згодом написала іншу заяву про прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті матері.

Вказувала, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на майно, яке складається з 5/6 квартири по АДРЕСА_1 , 1/6 квартири належить ОСОБА_4 , яка її отримала після смерті ОСОБА_8 (матері) як обов`язкову частку у спадщині. Разом з тим, діти померлого, спадкоємці першої черги за законом, не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , інших спадкоємців за законом у нього немає.

Посилалася на те, що вона звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Малої І.М. із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець четвертої черги, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Зазначала, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №22/02-31 від 28.06.2023 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Малою І.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 не подала документів, які б підтверджували факт родинних стосунків із спадкодавцем, тому не підпадає під жодну чергу спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_7 . При цьому, їй було роз`яснено, що для віднесення її до четвертої черги спадкоємців, остання повинна звернутися до суду за встановленням факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини.

Вказувала, що встановлення факту проживання однією сім`єю має для неї юридичне значення та необхідне їй для оформлення спадкових прав, а тому просила встановити факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_7 в квартирі по АДРЕСА_1 з червня 2017 року по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_2 з червня 2017 року по день його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вказує, що рішення суду у цій справі може вплинути на майнові права ОСОБА_4 , оскільки між сторонами (апелянтом та позивачкою) склалися неприязні стосунки, і з урахуванням часток у спірній квартирі остання може в майбутньому звернутися до суду з позовом в порядку, передбаченому ст.365 ЦК України.

Стверджує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.10.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як ОСОБА_8 померла, і, як наслідок, припинився шлюб, що, в свою чергу, виключає встановлення факту проживання однією сім`єю у вказаний період з позивачкою.

Наголошує на тому, що судом допущено порушення норм процесуального права, а саме вимог ч.8 ст.259 ЦПК України.

Також, не погоджуючись із вказаним рішення суду Чернівецька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволення позовних вимог.

Зазначає, що позивачкою ОСОБА_1 в судовому засіданні були надані пояснення, з яких вбачається, що зі ОСОБА_7 вона почала проживати з 2019 року, що також підтвердила свідок ОСОБА_10 , однак в подальшому повторно допитані як позивачка, так і свідок пояснили суду, що позивачка проживала з покійним починаючи з червня 2017 року.

Вказує, що у справах про встановлення факту проживання однією сім`єю обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. № 5-рп/99).

Крім іншого, звертає увагу суду на те, що копії квитанцій за оплату житлово-комунальних послуг, які були надані до матеріалів справи, не повинні братися до уваги судом в якості доказів проживання, оскільки всі вони датовані 2023 роком, тобто після смерті ОСОБА_7 , а видаткова накладна від 12.02.2019 року про придбання телевізора не містить відомостей хто саме придбав товар та на чиї кошти він був придбаний, а отже не повинен братися до уваги судом в якості доказу постійного проживання зі спадкодавцем.

У відзиві на апеляційні скарги сторона позивача просить їх залишити без задоволення, рішення суду без змін. Вказує, що предметом позову не є встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За вказаного, ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, висловила власну позицію щодо перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, не повідомила суд про наявність представника на стадії апеляційного перегляду справи та не надала доказів повноважень на представництво такого.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 разом проживали, харчувалися, мали спільний бюджет, спільні справа та обов`язки, були пов`язані спільним побутом, брали участь у спільних витратах, сплачували комунальні послуги, підтримували та допомагали один одному, та дійшов до висновку, що відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_7 складали сім`ю.

Також суд врахував, що згідно акту №51 від 19 січня 2023 року, складеного КП «МІСТОСЕРВІС», ОСОБА_1 проживала разом зі ОСОБА_7 однією сім`єю та вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з червня 2017 року до моменту його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини також підтверджені в судовому засіданні показами свідків.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.14).

З акту №51 від 19 січня 2023 року, складеного КП «МІСТОСЕРВІС», доводиться, що ОСОБА_1 проживала разом зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю та вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з червня 2017 року до моменту його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації, про що свідчать сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.15).

Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради №Д46 від 06.01.2023 року проживання померлої особи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було зареєстроване з 14.11.2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою АДРЕСА_1 . Інші особи, які були зареєстровані за вказаною адресою, відсутні (т.1 а.с.16).

Довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради №Д46/1 від 06.01.2023 року встановлюється, що за відомостями реєстру територіальної громади осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 06.01.2023 року не значиться (т.1 а.с.17).

З виписних епікризів з історії хвороби №2293, №4281, №3603 вбачається, що ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в КМУ «Міська клінічна лікарня №3» в період з 03.04.2019 року по 18.04.2019 року, та в КМУ «Центральна міська клінічна лікарня» в період з 29.09.2021 року по 07.10.2021 року, а також з 30.06.2022 року по 08.07.2022 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Також проходив відповідні обстеження у КМУ «Центральна міська клінічна лікарня» (т.1 а.с.18-23).

Відповідно до видаткової накладної ТОВ «Епіцентр К» Ррз/CV-0012155 від 12.02.2019 року було придбано телевізор вартістю 5998,98 грн. (т.1 а.с.24).

Як вбачається з квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 були здійснені платежі за вивіз твердо-побутових відходів за 2019 рік, оплату у 2023 році за постачання електричної енергії, водопостачання та водовідвід, газопостачання (т.1 а.с.25-28).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №577 від 18.07.2022 року смерть ОСОБА_7 настала в АДРЕСА_1 за місцем проживання та видано довідку про причину смерті (т.1 а.с.30-31).

Відповідно до рахунку-замовлення №725124 МКП «Спецкомбінат» від 18.07.2022 р. ОСОБА_1 замовляла ритуальні послуги вартістю 3049,80 грн для поховання ОСОБА_7 . Відповідно до квитанції МКП «Спецкомбінат» від 18.07.2022 було здійснено оплату послуг поховання у розмірі 3049,80 грн. Згідно накладної від 19 липня 2022 року було здійснено купівлю труни та інших речей для поховання вартістю 2880 грн (т.1 а.с.32-33).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління 09 жовтня 2008 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2008 року (т.1 а.с.126).

З відповіді ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 11.08.2023 №6472 вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 1986 року зверталася за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою в поліклінічний підрозділ ЧОПЛ. Неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в даній медичній установі, останнє перебування з 07.03.2019 року по 21.01.2020 року, діагноз: судинна деменція з психотичними включеннями (т.1 а.с.64).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.29, а.с.110).

Відповідно до заповіту від 19 серпня 2013 року ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_7 все своє майно (т.1 а.с.34, а.с.127).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого шостого вересня 1993 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Глуговським В.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-7387, та договору міни від 31 жовтня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої чернівецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №3-дс-460, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_8 (т.1 а.с.36-38, а.с.87-88).

Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняв ОСОБА_7 на підставі заповіту, подавши 20 липня 2020 року приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвій Н.В. заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с.124).

У ОСОБА_8 було двоє дітей: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (т.1 а.с.109).

З копій матеріалів спадкової справи вбачається, що донька ОСОБА_8 - ОСОБА_15 20 липня 2020 року подала приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвій Н.В. заяву про відмову від належної їй частки спадкового майна, що залишилось після смерті матері (т.1 а.с.120).

04 серпня 2020 року ОСОБА_15 подала приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвій Н.В. заяву, якою відкликала заяву про відмову від належної їй частки спадщини за законом, а також заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 (т.1 а.с.121).

Відповідно до поданої до суду позивачем розписки від 20 липня 2020 року ОСОБА_4 отримала гроші у сумі двадцять тисяч доларів США від ОСОБА_7 (т.1 а.с.41).

Крім того, з матеріалів спадкової справи також вбачається, що ОСОБА_13 відмовився від прийняття спадщини як за законом, так і за заповітом після смерті ОСОБА_8 (т.1 а.с.115).

Відповідно до інформаційної довідки, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 03.07.2023 року 1/6 квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Макеєвою Н.В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу (т.1 а.с.42).

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини була заведена спадкова справа №1/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 (т.1 а.с.43, а.с.75, а.с.81).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №22/02-31 від 28.06.2023 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Малою І.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_1 не подала документів, які б підтверджували факт родинних стосунків із спадкодавцем, тому не підпадає під жодну чергу спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_7 (т.1 а.с.44, а.с.138-140).

10.04.2023 року ОСОБА_4 подала приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Малій І.М. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (т.1 а.с.132).

З матеріалів витребуваної судом спадкової справи також вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого: син ОСОБА_2 , та дочка ОСОБА_6 , які на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем та не подавали заяву про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса. Інших спадкоємців за законом у ОСОБА_7 немає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17.

За приписами ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Частинами 1 - 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання (постанови Верховного Суду: від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17, від 23 квітня 2020 року в справі №686/8440/16-ц).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

З наведених в позовній заяві обставин, якими обґрунтовано вимоги, а саме: спільного побуту, проживання разом, спільного бюджету, надання необхідного догляду, допомоги, піклування, придбання ліків, продуктів харчування, оплата житлово-комунальних послуг, придбання з її слів телевізора та з урахуванням того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відсутні родинні зв`язки, мають ознаки відносин, які притаманні саме подружжю, тобто як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, а не як іншим особам, які були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. За протилежного, така допомога ОСОБА_7 (догляд за ним, придбання ліків, відвідування лікарні, придбання продуктів харчування, супроводження до дружини в лікувальний заклад, тощо) з боку ОСОБА_1 має ознаки допомоги у догляді за особою, яка цього потребувала на безоплатній основі, що не охоплюється поняттям сім`ї.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (КЦС ВС від 07.02.2018 р. №127/1765/16).

Крім того, на спростування висновків щодо відсутності між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 сімейних відносин колегія суддів відзначає і той факт, що дружина ОСОБА_7 перебувала на лікуванні в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» у період з 07.03.2019 року по 21.01.2020 року, а отже після виписки повернулася до дому в сім`ю до ОСОБА_7 та в подальшому померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Однак, як встановлено матеріалами справи, з 09.10.2008 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 остання померла.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.21 СК України).

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

За приписами ч.1 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Таким чином, перебування чоловіка і жінки у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №369/3338/17).

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно акту КП «Містосервіс» №51 від 19.01.2023 року такий встановлює проживання позивача з покійним ОСОБА_7 однією сім`єю саме зі слів 3-х осіб, сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не були допитані в судовому засіданні як свідки. Крім того, доказів того, що КП «Містосервіс» наділений повноваженнями вести облік проживаючих осіб без реєстрації, суду не надано, що в сукупності робить вказаний доказ не допустимим.

Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу (ч.2 ст.90 ЦПК України).

За вказаних обставин, встановивши, що ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_3 виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у період з червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, а встановлення такого з 11.02.2020 року по 17.07.2022 року не доводиться належними й допустимими доказами та не відновить порушене право позивача, за захистом якого остання звернулася до суду, оскільки не охопить період понад 5 років.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і вирішив спір із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Доводи апеляційних скарг за оцінкою дійсних обставин, доказів і матеріалів справи в сукупності та взаємозв`язку знайшли своє підтвердження.

Що стосується решти доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

В постанові КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18 неодноразово вказував, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)…».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 року у справі №759/14004/15-ц, від 15.10.2020 року у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 №161/4641/17, 20.10.2020 року у справі №213/112/19, від 12.10.2020 року у справі №585/2958/17, від 12.101.2020 року у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 року у справі №161/7515/15-ц).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про порушення норм процесуального права не впливають на вирішення спору.

Згідно ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 , Чернівецької міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2023 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк