ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1339/23 Номер провадження 22-ц/814/1409/24Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе К. Ш. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Остапенко І.О.,

відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Дігтярь Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Харабадзе К.Ш.. повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

В подальшому адвокат Остапенко І.О. в інтересах ОСОБА_1 надала суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог( а.с.198).

Позов мотивований тим, що з 02.11.2005 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем по справі, який було розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області 01.10.2010.

31.08.2012 між ними повторно було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу ними було придбано рухоме майно, серед яких були транспортні засоби: ЛЕВ 183121 та HYUNDAI TUCSON, які були зареєстровані на ім`я відповідача. Досягти згоди про поділ спільного майна подружжя не вдалося, автомобілем та причепом користується відповідач. Причіп легковий ЛЕВ 183121 та транспортний засіб легковий універсал-В HYUNDAI TUCSON є неподільними речами, які не можна поділити без втрати їх цільового призначення та є такими, що перебувають у спільній сумісній власності, бо набуті за час перебування у шлюбі з відповідачем. Враховуючи викладене просила визнати спільним майном подружжя: причіп легковий марки ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений; автомобіль легковий універсал-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: виділити ОСОБА_2 : причіп легковий марки ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений; автомобіль легковий універсал-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р. Стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості спільного майна подружжя: причіпа легкового марки ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений в сумі 9 150, 00 грн. 00 коп; автомобіля легкового універсалу-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р., в сумі 125197,20 грн. Судовий збір, судові витрати, та витрати на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2023 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації - задоволено.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : причіп легковий марки ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений; автомобіль легковий універсал-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р.

Виділено ОСОБА_2 : причіп легковий марки ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений; автомобіль легковий універсал-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості спільного майна подружжя:

-причіпа легкового марки ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений, в сумі 9 150 /дев`ять тисяч сто п`ятдесят/ гривень копійок;

-автомобіля легкового універсалу-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р., в сумі 125197 /сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто сім/ гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2719 грн., витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 25867,76 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіля легкового універсал-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р.; виділення ОСОБА_2 автомобіля легкового універсал-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р.; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частку ринкової вартості спільного майна подружжя автомобіля легкового універсалу-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021р., в сумі 125197 /сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто сім/ гривень 20 копійок; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 25867,76 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги того факту, що кошти на придбання автомобіля легкового універсалу-В марки HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 дала відповідачу його мати ОСОБА_4 , вказане підтверджує зняття з рахунку ОСОБА_4 коштів в сумі 213 000 грн. Зазначене вбачається з Історії по картковому рахунку ОСОБА_4 та квитанції № 1536 від 22.10.2021 р. на суму 213 000 грн.

Даний автомобіль був придбаний за кошти ОСОБА_4 для того, щоб була можливість в будь-яку погоду відвезти до лікаря її та сина, які тяжко хворіли.

Зазначає, що стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 25 867,76 грн. є завищеними, з огляду на складність справи та досвід адвоката. Витрати на правничу допомогу з огляду на складність справи та досвід адвоката є неспівмірними та завищеними. Важає за необхідне зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 2 000 грн.

16.01.2024 року представник позивача ОСОБА_5 надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2023 року залишити без задоволення, а рішення без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2005, який було розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01.10.2010.

31.08.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повторно укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , в якому вони перебували на час пред`явлення позову до суду, який в подальшому розірвано.

Як вбачається з повідомлення Територіального сервісного центру № 5341 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області від 04.04.2023, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби, в тому числі: ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений з 11.01.2014 по теперішній час; HYUNDAI TUCSON, рік випуску 2008, колір сірий, з 22.10.2021 по теперішній час.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021, зареєстрований на ОСОБА_2 .

Як вбачається з висновку експерта № 15-08 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 15.09.2023, ринкова вартість автомобіля HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_2 на дату дослідження - 31.08.2023 складає 250 394,40 гривні.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 10.04.2023, ринкова вартість автотранспортного засобу ЛЕВ 183121 станом на 10.04.2023 становить 18 300 гривень 00 копійок.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має правов порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один ізподружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

З матеріалів справи, а саме з повідомлення Територіального сервісного центру № 5341 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області від 04.04.2023, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби, в тому числі: ЛЕВ 183121, 2014 року випуску, колір зелений з 11.01.2014 по теперішній час; HYUNDAI TUCSON, рік випуску 2008, колір сірий, з 22.10.2021 по теперішній час.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, HYUNDAI TUCSON, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_2 , тип кузову універсал, колір сірий, дата державної реєстрації 22.10.2021, зареєстрований на ОСОБА_2 , тобто є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний в період перебування відповідача у шлюбі з ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що посилання ОСОБА_2 на те, що транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, був придбаний за його особисті кошти, які йому передала його мати, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження цих обставин він надав суду історію по картковому рахунку ОСОБА_4 про зняття коштів в сумі 213 000 грн. та квитанції № 1536 від 22.10.2021 р. на суму 213 000 грн., але вказане не підтверджує, що кошти пішли саме на купівлю зазначеного автомобіля. Також відповідачем не надано доказів, що купівля автомобілю відбувалася не в інтересах сім`ї.

Також відповідачем не надано доказів, які б підтверджували передачу ОСОБА_4 коштів відповідачу на придбання зазначеного транспортного засобу.

З історії карткового рахунку і з квитанції про видачу готівки неможливо встановити той факт, що кошти були зняті та передані відповідачу саме для купівлі транспортного засобу, квитанція про видачу готівки не містить цільового призначення, а у історії карткового рахунку відсутні будь-які дані стосовно транзакцій того ж дня відповідачу.

Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно ОСОБА_2 не спростована, навпаки, в поданому до суду відзиві він визнав, що вищевказаний автомобіль придбаний 22.10.2021 в період шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другійстатті 372 ЦК України.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третястатті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження№ 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі№ 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19).

Таку саму позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), зазначивши у пункті 45, що вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової коменсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду (постанова Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає.

У пункті 50 цієї самої постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Стосовно стягнутого з ОСОБА_2 розміру витрат на правничу допомогу адвоката колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту прийому-передачі послуг від 16.11.2023 АО «АГРОС» на підставі укладеного Договору 21/23 від 23.03.2023 виконав в повному обсязі та належним чином, а замовник прийняв наступні послуги: складання позовної заяви (12 стор.) з формуванням пакету документів для подання до суду, складання адвокатського запиту (2 стор.) - 12281 грн., складання та відправлення відповіді на відзив (10стор.) - 4000 грн., участь в судовому засіданні 07.06.2023, складання клопотання про призначення судової експертизи (4стор.), складання заяви про виклик свідків (2 стор.) - 4400 грн., участь у судових засіданнях - 8000 грн. Вартість наданих послуг складає разом 28681 грн.

Врахувавши вимоги ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин з урахуванням доведеності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а також враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на неспівмірність стягнутих судом витрат на правничу допомогу. Колегія суддів оцінює такі доводи як необґрунтовані, оскільки за своєю правовою природою витрати на правову допомогу ґрунтуються на договірних відносинах, розмір витрат які поніс та планував понести позивач, зафіксовано в додатку 1 до Договору № 21/23 від 23.03.2023р. (а.с.69). Договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що врегульовано нормами матеріального (цивільного) права.

Приписи ст. 632 ЦК України врегульовують поняття ціни в договорі. Така ціна встановлюється за домовленістю сторін.

Суд не може втручатися у фінансові правовідносини адвоката і клієнта, проте суд зобов`язаний оцінити обсяг адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума фактично обґрунтованою.

Судом встановлено, що у додатку 1 до Договору№ 21/23 від 23.03.2023, сторонами договору визначено, фіксовану оплату вартості послуг .

Згідно з Актом приймання-передачі послуг за договором про надання адвокатських послуг № 21/23 від 23.03.2023 АО «АРГОС» в особі адвоката Остапенка О.П. надало позивачу наступні послуги правничої допомоги: складання позовної заяви (12 стор.) з формуванням пакету документів для подання до суду, складання адвокатського запиту(2 стор.) - 12281 грн., складання та відправлення відповіді на відзив(10стор.) - 4000 грн., участь в судовому засіданні 07.06.2023, складання клопотання про призначення судової експертизи (4стор.), складання заяви про виклик свідків (2 стор.) - 4400 грн., участь у судових засіданнях - 8000 грн. Вартість наданих послуг складає разом 28681 грн.

Клієнтом на рахунок АО «АРГОС» внесено суми гонорару в наступних розмірах 15.11.2023 4000 грн., 13.10.2023 2000 грн., 20.06.2023 2000 грн. та 24.03.2023 - 15 000 грн. (а.с. 214).

Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням вищевикладеного погоджується із висновком суду першої інстанції, що до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу підлягає сума 23 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2023 рокуколегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги ОСОБА_2 , не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 листопада 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська