Справа № 308/3890/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів : Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,-

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Межирицький А.О., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що між ОСОБА_1 в якості орендодавця та ОСОБА_2 в якості орендаря було укладено договір оренди квартири від 20.10.2022, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в платне строкове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв.м.

Пунктом 3.1 договору оренди квартири від 20.10.2022 передбачено, що орендна плата за користування квартирою, відповідно до угоди сторін встановлюється у сумі на місяць, що є еквівалентом двох тисяч доларів США за середнім курсом комерційних банків України.

Згідно з п. 3.2 договору оренди при першій оплаті орендар сплачує орендодавцю за перший та останній місяць оренди (за останній місяць залогова сума) суму, що на день укладання договору є еквівалентом 4000 доларів США за середнім курсом комерційних банків України.

Зазначає, що на виконання умов п. п. 3.1, 3.2 договору оренди орендарем, в момент його підписання, було передано орендодавцю еквівалент 4000 доларів США, про що свідчить підписаний між сторонами акт прийому-передачі квартири від 20.10.2022 та факт проживання орендаря в квартирі до початку грудня 2022 року.

21.11.2022 на виконання п. 3.1 договору оренди орендарем були перераховані грошові кошти на банківський рахунок орендодавця, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом переказу коштів на картку № НОМЕР_1 в загальній сумі 80800 грн., що підтверджується квитанцією № Е5В7-23АТ-08ВЕ-РСРВ від 21.11.2022 та квитанцією № АА79-КА10-С5М6-АТ5К від 21.11.2022.

Таким чином, як зауважує представник позивача, загальна сума коштів, переданих позивачем на виконання умов договору оренди, відповідає розміру орендної плати за три місяці користування майном, що є предметом оренди.

Відповідно до п. п. 11 п. 5.2 договору оренди орендар зобов`язаний не пізніше як за місяць повідомити орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди.

На виконання умов даного пункту 27.11.2022 орендар повідомив орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди шляхом надсилання відповідного повідомлення в месенджер «Телеграм» на номер орендодавця, який використовувався останнім для спілкування з приводу виконання договору. Конкретного способу здійснення листування та обміну повідомленнями між сторонами положення договору не містять. За таких умов, використання відомого орендарю засобу зв`язку з орендодавцем є належним відповідно до звичаїв ділового обороту.

02.12.2022 позивач повернув ключі від квартири, при цьому акт приймання-передачі не складався з ініціативи відповідача. Даний факт підтверджується тією обставиною, що вже 16.12.2022 оголошення про оренду даної квартири було розміщено в мережі Інтернет на ресурсі DOM.RIA.

Таким чином, як зазначає представник позивача, правовідносини між орендодавцем та орендарем за договором оренди припинилися після повернення ключів від об`єкту оренди та спливу місячного терміну з дати повідомлення про дострокове розірвання договору, тобто з 27.12.2022.

Представник позивача наголошує, що у період дії договору позивачем внесено орендну плату, що дорівнює періоду три місяці, тобто 90 днів. В той же час згідно з вищеописаними обставинами, відповідач мав право нарахувати орендну плату за період з 20.10.2022 до 26.12.2022 року, тобто за 66 днів. Отже, сума коштів, що дорівнює розміру орендної плати за 24 дні, а саме 64000 грн., є коштами, що зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави.

10.02.2023 позивачем на адресу орендодавця, зазначену в договорі, направлено претензію-вимогу про повернення йому суми 64000 грн. Згідно з даними офіційного сайту Укрпошти претензія отримана 20.02.2023, проте вимога про повернення коштів залишилася невиконаною.

Посилаючись на положення ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України представник позивача вказує, що оскільки зобов`язання сторін за договором оренди припинилися, то сума коштів, внесена позивачем за період після спливу передбаченого договором строку повідомлення про його дострокове розірвання, є коштами, які зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене та положення ч. 2 ст. 5 ЦПК України вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде стягнення судом з відповідача коштів, що зберігаються у нього без достатньої правової підстави.

Враховуючи викладене, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 64000 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 847,36 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 64000 (шістдесят чотири тисячі) гривень та 847 (вісімсот сорок сім) гривень 36 копійок сплаченого судового збору.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та стягнення боргу з орендної плати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Д.Ю., просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції розглянуто справу без належного повідомлення відповідача та його представника. Також апелянт указує, що суд не врахував, що позивачем відповідачу були надані такі суми з наступним призначенням: -

2000 дол. США - орендна плата за перший місяць (з 20.10.2022 до 20.11.2022); - 2000 дол. США - залогова сума (завдаток) в розмірі орендної плати за останній місяць; - 2000 дол.США - орендна плата за другий місяць (з 20.11.2022 до 20.12.2022). Тобто, сума в розмірі 6 000доларів США не була орендною платою за 3 місяці, а лише за 2 повні місяці проживання та завдатком.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.10.2022 між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди квартири, відповідно до п. п. 1 п. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування квартиру (майно), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії договору оренди складає шість місяців: з 20.10.2022 по 20.04.2023 (п. п. 1.3 п. 1 договору оренди квартири).

Згідно з п. 2 договору оренди квартири вступ орендаря у користування квартирою, а також його обов`язок по сплаті орендної плати, настає одночасно із підписанням сторонами акту прийому-передачі орендованого майна, який є невід`ємною частиною даного договору. Передача квартири в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на дану квартиру, Власником квартири залишається орендодавець, а орендар користується нею протягом строку оренди. Акт прийому-передачі орендованого майна сторони підписують у строк до 1-х днів з моменту підписання даного договору. Після закінченні строку оренди, визначеного цим договором, або в разі дострокового розірвання договору, орендар протягом одного дня повертає орендодавцю квартиру за актом прийому-передачі орендованого майна. Квартира має бути повернена орендодавцеві в стані, в якому вона була надана. У випадку погіршення стану квартири за період її використання, приймання квартири орендодавцем здійснюється після відновлення орендарем стану квартиру і компенсації орендарем завданих збитків. Якщо після закінчення строку оренди орендар прострочив повернення квартири орендодавцеві, він несе ризик випадкового пошкодження чи знищення майна, з моменту прострочення. Квартира надається для проживання орендаря та наступних громадян: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проживання інших осіб, тварин у квартирі категорично заборонено без попереднього узгодження із орендодавцем.

Підпунктом 3.1 п. 3 договору оренди квартири сторони обумовили, що орендна плата за користування квартирою, відповідно до угоди стороні встановлюється у розмірі 2000 доларів США за місяць, що на день укладення договору є еквівалентом 2000 доларів США за середнім курсом комерційних банків України.

При першій оплаті орендар сплачує орендодавцю за перший та останній місяць оренди суму у розмірі 2000 доларів США (за останній місяць залогова сума), що на день укладення договору є еквівалентом 4000 доларів США за середнім курсом комерційних банків (п. п. 3.1 п. 3 договору оренди квартири).

Згідно з п. п. 3.3 п. 3 договору оренди квартири орендодавець має право до строком розірвати договорі в одноденний термін, з виселенням орендаря в одноденний термін, без повернення гарантійної плати у випадку порушення громадського спокою сусідів та постійні їх скарги, а також у випадку погіршення стану квартири та техніки в квартирі, або прострочення орендної оплати та оплати комунальних послуг на 5 днів, або проживання у квартирі сторонніх осіб, суборенди.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. п. 1 п. 4 договору оренди квартири).

Відповідно до п. п. 3 п. 4 договору оренди квартири термін дії договору визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяв однієї із сторін про припинення дії договору до закінчення дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Підпунктом 4 п. 4 договору оренди квартири визначено, що чинність договору припиняється у випадках: закінчення строку, на який було укладено договір; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством; якщо квартира в силу обставин, за які орендар не відповідає, виявиться в стані, не гідному для використання.

Згідно з п. п. 5.1 п. 5 договору оренди квартири кожна сторона зобов`язується належним чином виконувати свої обов`язки, покладені на неї цим договором, та сприяти іншій стороні у виконанні її зобов`язань.

Орендар зобов`язується не пізніше як за місяць повідомити орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди (п. п. 5.2 п. 5 договору оренди квартири).

Як визначено у п. п. 3 п. 5 договору оренди квартири, орендар має право користуватися квартирою відповідно до умов цього договору з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі орендованого майна.

Відповідно до п. 6.1 п. 6 договору оренди квартири орендодавець зобов`язаний передати орендарю в оренду придатну до використання за призначенням квартиру у визначені п. 2.2 договору строки по акту прийому-передачі орендованого майна.

Згідно з п. 6.2 п. 6 договору оренди квартири орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку і вимагати повернення квартири у будь-який час, якщо орендар діє всупереч умовам даного договору, в тому числі (але не виключно) використовує квартиру не за призначенням чи у встановлені строки не сплачує орендну плату. В цьому разі договір вважається розірваним в одноденний термін в односторонньому порядку, з виселенням орендаря в одноденний термін.

Цей договір діє з моменту підписання сторонами. Взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються чинним законодавство України (п. 10 договору оренди квартири).

20.10.2022 між сторонами було підписано акт прийому-передачі квартири, який є додатком до договору оренди квартири від 20.10.2022, згідно з яким орендодавець здав, а орендар прийняв квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

20.10.2022, на виконання п. п. 3.1, 3.2 п. 3 договору оренди квартири, орендарем було передано орендодавцю еквівалент 4000 доларів США, що не оспорюється відповідачем.

21.11.2022, на виконання п. 3.1 договору оренди квартири, орендарем було перераховано грошові кошти на банківський рахунок орендодавця двома переказами - в сумі 60000 грн. та 20800 грн. відповідно, загальною сумою 80800 грн., що було еквівалентом 2000 доларів США., що підтверджується банківськими квитанціями № Е5В7-23АТ-08ВЕ-РСРВ від 21.11.2022 та № АА79-КА10-С5М6-АТ5К від 21.11.2022, та не заперечується відповідачем.

26.11.2022 позивач ОСОБА_2 через мобільний додаток «Телеграм» повідомив ОСОБА_1 про намір переїхати в будинок з генератором, у зв`язку з проблемами з електроенергією та відповідно неможливістю працювати, та поцікався у відповідача, коли можливо назад здати квартиру. 26.11.2022, у відповідь позивачу відповідач повідомила, що обговорять це питання наступного дня. 27.11.2022 відповідач відповіла позивачу на його повідомлення згодою та запитала у нього, коли він хоче виселятися, на що ОСОБА_2 повідомив, що приблизно 10 грудня. 30.11.2022 позивач повідомив відповідачу про те, що планує виїзд у п`ятницю (30.11.2022). Після цього, 01.12.2022, відповідач надіслала позивачу повідомлення із відповідними сумами за комунальні послуги. 30.12.2022 позивач надіслав відповідачу повідомлення, у якому зазначив, що до відповідача неможливо додзвонитися і дізнатися в яку суму обійшлося усунення поломки, про яке відповідач повідомляла, і коли буде повернута частина залогової суми (якщо є залишок).

Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачем роздруківками скріншотів з мобільного додатку «Телеграм» з його перепискою з відповідачем, зміст яких не оспорюється останньою.

10.02.2023 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію-вимогу, у якій він повідомив, що між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди квартири від 20.10.2022, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в платне строкове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104 кв.м. На виконання пунктів 3.1, 3.2 договору орендарем, в момент його підписання, було передано орендодавцю 4000 доларів США, про що свідчить підписаний між сторонами акт прийому-передачі квартири від 20.10.2022 та факт проживання орендаря в квартирі до середини грудня 2022 року. Також на виконання пункту 3.1 договору, 21.11.2022 орендарем були перераховані грошові кошти на банківський рахунок орендодавця, відкритий ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом переказу кошова на відповідну картку в загальній сумі 80000 грн. Таким чином, орендарем була внесена обумовлена договором орендна плата за період з 20.10.2022 по 19.01.2023. Відповідно до положень пункту 5.2.11 договору орендар зобов`язується не пізніше як за місяць повідомити орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди. На виконання умов даного пункту 27.11.2022 орендар повідомив орендодавця про намір дострокового розірвання договору оренди шляхом надсилання відповідного повідомлення в месенджер «Телеграм» на номер орендодавця, який використовувався останнім для спілкування з приводу виконання договору. Конкретного способу здійснення листування та обміну повідомленнями між сторонами положення договору не містять. За таких умов, використання відомого орендарю засобу зв`язку з орендодавцем є належним відповідно до звичаїв ділового обороту. З огляду на викладене, нарахування орендної плати з 27.12.2022 є безпідставним. Як зазначено вище, орендар здійснив внесення орендної плати до 19.01.2023. Отже грошові кошти, внесені орендарем в якості орендної плати за період з 27.12.2022 по 19.01.2023 (24 календарні дні) підлягають поверненню останньому.

З врахуванням наведеного, позивач просив протягом семи календарних днів з дати отримання даної претензії повернути йому грошові кошти у сумі 64000 грн., а повернення здійснити на банківський рахунок або шляхом переказу на банківську картку.

Претензію-вимогу отримано 20.02.2023, однак вимога позивача про повернення грошових коштів залишилася відповідачем невиконаною та без жодного реагування.

Згідно із ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.2ст. 631 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (стаття 651 ЦК України)

Згідно з частиною другою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч.1ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина (ч.1ст 812 ЦК України).

Частиною першою статті 813 ЦК України визначено, що сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи.

Судом першої інстанції правильно установлено, 20.10.2022 між ОСОБА_1 (орендодавець), з однієї сторони та ОСОБА_2 (орендар), з іншої сторони, укладено договір оренди,за яким орендарю передано в строкове платне володіння та користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У момент підписання договору - 20.10.2022, орендарем передано орендодавцю еквівалент 4000 доларів США, а 21.11.2022 орендарем перераховано грошові кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 у загальній сумі 80800 грн. Таким чином, загальна сума грошових коштів, переданих ОСОБА_2 на виконання умов договору оренди квартири від 20.10.2022 відповідає розміру орендної плати за три місяці користування предметом оренди.

27.11.2022 ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про намір дострокового розірвання договору оренди квартири, надіславши їй відповідне повідомлення в месенджер «Телеграм».

Згідно із відмітками у паспорті ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_2 остання з 24.10 до 08.12.2022 перебувала закордоном (виїзд та в`їзд через пункт пропуску для автомобільного сполучення «Загонь»).

Відтак, щонайменше після 08.12.2022 відповідачу було повернуто ключі від квартири. Разом з тим, акт прийому-передачі квартири сторонами не складався та не підписувався.

За наведених обставин, суд обгрунтовано визнав, що правовідносини між сторонами за договором оренди квартири припинилися після повернення ключів від квартири та спливу місячного терміну з дати повідомлення відповідача про дострокове розірвання договору, тобто з 27.12.2022. При цьому суд враховув, що 27.11.2022 відповідач відповіла позивачу на його повідомлення про намір дострокового розірвання договору оренди квартири згодою, запитавши у нього, коли він хоче виселятися.

Оскільки у період дії договору оренди квартири позивачем було здійснено орендну плату за три місяці, тобто за 90 днів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач мала право нарахувати орендну плату за період з 20.10.2022 до 26.12.2022, тобто за 66 днів, а сума коштів, що є розміром орендної плати за вказаний період, а саме 24 дні (90 - 66 = 24), становить 64073,59 грн. (2000 доларів США / 30 днів = 66,66 доларів США; 66,66 доларів США х 24 дні = 1584 доларів США; 1599,84 доларів США х 40,05 грн. (середній курс комерційних банків України) = 64073,59 грн.).

Згідно із ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Оскільки підстава, на якій орендна плата за 24 дні була набута відповідачем, згодом відпала, у зв`язку з тим, що з 27.12.2022 правовідносини між сторонами за договором оренди квартири припинилися, суд першої інстанції дійшов правльних висновків, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 на виконання цього договору за вказаний час, мають бути стягнуті на його користь як безпідставно набуті відповідно до положень статті 1212 ЦК України, та обгрунтовано задовольнив завлений позов.

Доводи апеляційної скарги в цій частині даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на помилковому тлумаченні змісту та умов укладеного між сторонами договору та вищенаведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між сторнами, а тому не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги, що справу розглянуто без належного повідомлення відповідача та його представника, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд задовольнив клопотання представника відповідача та відклав розгляд справи, який був призначений на 19.10.2023року. В подальшому справа була призначена на 28.11.2023 оку, однак сторони в судове засідання не звявилися, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 06.12.2023 року. Представник відповідача повторно надіслав суду клопотання про перенесення розгляду справи з 06.12.2023 рок на інший термін у зв`язку із сімейними обставинами. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача та її представника, яким викладено позицію відповідача у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив, та відсутності підстав для відкладення судового засідання, а тому не вбачає порушення права відповідача на його участь у розгляді справі.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович,залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2024 рку.

Головуючий :

Судді: