Справа № 740/4386/23
Провадження № 2/740/86/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пулинець Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання транспортних засобів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання транспортних засобів об`єктами права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін транспортні засоби: мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_3 ; стягнути із відповідача 350397 грн (289033,50+61364=350397) грошової компенсації за продані без її відома транспортні засоби: у сумі 289033,50 грн, що становить 1 / 2 частину вартості автомобіля RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_3 ; у сумі 61364 грн, що становить 1 / 2 частину вартості мотоцикла SUZUKI BANDIT, д.н.з. НОМЕР_1 ; стягнути із відповідача 118562,50 грн грошової компенсації замість її 1 / 2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_2 . Позов обґрунтовується тим, що сторони з 14 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний за рішенням суду від 09 лютого 2021 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого за рішенням суду від 27 вересня 2010 року стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. В період шлюбу за спільні кошти сторін придбані мотоцикл SUZUKI BANDIT, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію від 28 вересня 2012 року, автомобіль FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію від 28 вересня 2012 року, автомобіль RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію від 09 жовтня 2020 року, які були зареєстровані за відповідачем, оскільки він займався придбанням цих транспортних засобів, їх експлуатацією та обслуговуванням. Після розірвання шлюбу сторони домовились розділити спільне майно добровільно, зокрема щодо майнових прав на квартиру у новобудові в м.Києві, після продажу яких кошти були розділені, та стосовно вказаних транспортних засобів, проте відповідач ухиляється від їх розподілу, при цьому з відповіді ТСЦ 7443 від 31 січня 2023 року позивач дізналась про продаж мотоциклу SUZUKI BANDIT 29 липня 2020 року, автомобіля RENAULT MASTER 09 жовтня 2020 року (в день його реєстрації). Згода на продаж вказаних транспортних засобів позивачем не надавалась. Автомобіль FORD TRANSIT перебуває у користуванні відповідача. Просить позов задовольнити та стягнути понесені нею судові витрати.

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року по справі відкрито провадження із її розглядом за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням.

Ухвалою судді від 06 вересня 2023 року дана справа прийнята до провадження судді Олійника В.П. через відвід попереднього складу суду 31 серпня 2023 року, із її розглядом за правилами загального позовного провадження із підготовчим засіданням.

Згідно із зустрічним позовом від 19 лютого 2024 року, який відповідно до ухвали суду від 19 лютого 2024 року прийнятий у підготовчому засіданні до спільного розгляду з первісним позовом, ОСОБА_2 просить визнати об`єктом спільної сумісної власності із ОСОБА_1 : транспортний засіб марки «CITROEN JUMPY», 2009 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , який проданий ОСОБА_1 02 грудня 2014 року; транспортний засіб марки «AUDI A6 3.0QUATRO», 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_5 , який проданий ОСОБА_1 04 лютого 2015 року; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_6 , який проданий ОСОБА_1 22 грудня 2015 року; транспортний засіб марки «LEND ROVER FREELANDER», 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 , який проданий ОСОБА_1 22 квітня 2016 року; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_8 , який проданий ОСОБА_1 30 квітня 2016 року; транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ ML 270 CDI», 2005 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_9 , який проданий ОСОБА_1 19 квітня 2017 року; та стягнути із ОСОБА_1 на його користь 1021454,43 грн компенсації вартості частини спільного сумісного майна. Зустрічний позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2008 року, який розірваний за рішенням суду 16 березня 2021 року (дата набрання рішенням законної сили); сторонами під час шлюбу за спільні кошти придбане майно, зокрема вказані у зустрічному позові транспортні засоби, які продані ОСОБА_1 без його згоди та відома; дані про відчуження він отримав із відповіді сервісного центру, при цьому ОСОБА_1 вказані від продажу автомобілів кошти в інтересах сім`ї не використала. Просить зустрічний позов задовольнити.

У відповіді від 01 квітня 2024 року за зустрічну позовну заяву представник ОСОБА_1 адвокат Гринь Л.В. зустрічний позов не визнає з посиланням на те, що ОСОБА_2 , як ФОП, з 28 травня 2012 року по 11 січня 2017 року здійснював підприємницьку діяльність щодо посередництва у торгівлі автомобілями, і саме ОСОБА_2 придбав автомобілі по зустрічному позову за кордоном, які були зареєстровані за ОСОБА_1 , також ОСОБА_2 фактично користувався даними автомобілями, знайшов покупця та продав дані автомобілі, вона суто номінально підписала відповідні документи у Ніжинському МРЕО. Автомобілі були придбані за спільні кошти сторін і відчужені за взаємною згодою, а гроші використані на потреби сім`ї, а саме на придбання будинку. Просить застосувати строки позовної давності, відлік якої починається з дати продажу автомобілів.

Згідно із заявою від 23 травня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Гринь Л.В. в порядку збільшення позовних вимог просить: визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін транспортні засоби: мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 311 CDI, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію від 10 травня 2012 року; автомобіль PEUGEOT BOXER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію від 07 лютого 2013 року; автомобіль BMW R 1150 RT, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_12 , свідоцтво про реєстрацію від 31 грудня 2013 року; автомобіль RENAULT MASTER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_13 , свідоцтво про реєстрацію від 10 липня 2015 року; розділити спільне майно подружжя; стягнути із ОСОБА_2 на її користь за 6 проданих транспортних засобів без її відома 1078893 грн грошової компенсації; стягнути із відповідача 118562,50 грн грошової компенсації замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль FORD TRANSIT, д.н.з. НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідно до заяви від 24 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Гринь Л.В. первісний позов підтримує, зустрічний позов не визнає, при необхідності просить застосувати строк позовної давності, вказує, що зустрічні позовні вимоги про визнання права власності на частину авто є неналежним способом захисту, авто перебуває у ОСОБА_2 , судовий розгляд просить провести за відсутності.

Згідно із заявою від 24 грудня 2024 року ОСОБА_2 первісний позов не визнає, просить задовольнити його зустрічний позов, вказує, що ОСОБА_1 знала про продаж ним автомобілів і кошти від продажу автомобілів витрачались в інтересах сім`ї, так як сторони проживали за кошти, отримані від продажу автомобілів, які були зареєстровані на його ім`я; також ОСОБА_1 купувала на своє ім`я автомобілі, які вартували значних коштів, а самостійного заробітку остання не мала; автомобіль Форд Транзит, який зареєстрований за ним, у його фактичному користуванні не перебуває довгий час і переданий третій особі за згодою ОСОБА_1 , у зв`язку з чим доречним є визнання права власності на даний автомобіль за сторонами по частці, але дана вимога позивачем за первісним позовом не заявлена, також ОСОБА_1 не заявляє вимоги про припинення права спільної сумісної власності на даний автомобіль, що не дає підстав для стягнення з нього половини грошової компенсації, оскільки і надалі вказане авто буде вважатись спільним майном подружжя. Просить розгляд справи провести за його відсутності.

Інші заяви, клопотання сторін станом на 24 грудня 2024 року відсутні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

Сторони по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання яких в м.Ніжині Чернігівської області, перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2008 року, який розірваний рішенням Ніжинського міськрайонного суду за позовом ОСОБА_1 09 лютого 2021 року (набрало законної сили 16 березня 2021 року), останні згідно з свідоцтвом про народження є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу поділу майна подружжя:

ОСОБА_1 заявлені вимоги щодо мотоциклу SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіля RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_3 , автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 311 CDI, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_10 , автомобіля PEUGEOT BOXER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_11 , автомобіля BMW R 1150 RT, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_12 , автомобіля RENAULT MASTER, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_13 ,-які зареєстровані за ОСОБА_2 , і які з обґрунтувань первісного позову продані без відома та згоди ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 заявлені вимоги щодо автомобіля «CITROEN JUMPY», 2009 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіля «AUDI A6 3.0QUATRO», 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_5 , автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_6 , автомобіля «LEND ROVER FREELANDER», 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 , автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_8 , автомобіля «MERCEDES-BENZ ML 270 CDI», 2005 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_9 ,-які зареєстровані за ОСОБА_1 і з обґрунтувань зустрічного позову продані без згоди і відома ОСОБА_2 ..

Обставини щодо продажу вказаних автомобілів та їх відсутності у власності сторін, окрім автомобіля FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , сторонами під час судового розгляду не заперечується, що підтверджується також даними згідно з повідомленнями ТСЦ №7443 від 17 листопада 2023 року та 20 грудня 2023 року (на запити суду), відповідно до яких:

за ОСОБА_1 на праві власності в період з 01 січня 2008 року по 01 січня 2022 року зареєстровані:

автомобіль CITROEN JUMPY, 2009 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14 від 23 серпня 2013 року, придбаний на підставі довідки-рахунку серії AAB №554318 від 22 серпня 2013 року Київська філія "Альтер-Топ", знятий з обліку для реалізації 02 грудня 2014 року;

автомобіль AUDI A6 3.0 QUATRO, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_15 від 20 листопада 2014 року, придбаний на підставі довідки-рахунку серії BIA №599389 від 20 листопада 2014 року, відокремлений підрозділ №14 ТОВ "Регіональна Оціночна компанія Південь Експерт", знятий з обліку для реалізації 04 лютого 2015 року в м.Києві ТСЦ 8004;

автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_16 від 17 лютого 2015 року, придбаний на підставі довідки рахунку серії ААЕ №041675 від 04 лютого 2015 року ТОВ «АЦК-АВТО», знятий з обліку для реалізації 22 грудня 2015 року в ТСЦ 8044 м.Києва;

автомобіль LAND ROVER FREELANDER, 2006 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_17 від 24 грудня 2015 року, придбаний згідно договору купівлі-продажу №158 від 24 грудня 2015 року, укладеного в ТСЦ 7443, знятий з обліку для реалізації 22 квітня 2016 року;

автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2.0, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_18 від 19 травня 2016 року, придбаний згідно договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 7443, знятий з обліку для реалізації 30 квітня 2016 року в ТСЦ 8043 м.Києва (перереєстрований на нового власника згідно дкп., №1093 від 19 травня 2016 року);

автомобіль MERCEDES-BENZ ML 270 CDI, 2005 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_19 від 24 червня 2016 року, придбаний згідно договору купівлі-продажу №01342/02/0541/2016 від 24 червня 2016 року, 19 квітня 2017 року був перереєстрований на нового власника згідно договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ 7443;

за ОСОБА_2 зареєстровані на праві власності і в подальшому відчужені за період з 01 січня 2008 року по 01 січня 2022 року:

автомобіль FORD TRANSIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_20 від 17 лютого 2012 року;

автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2005 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_21 від 10 травня 2012 року, знятий з обліку для реалізації 19 січня 2013 року;

мотоцикл SUZUKI BANDIT, 2004 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 28 вересня 2012 року, перереєстрований на нового власника 29 липня 2020 року згідно договору, укладеному в ТСЦ 7141/2020/2123649 від 29 липня 2020 року;

автомобіль PEUGEOT BOXER, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_23 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_24 від 07 лютого 2013 року, перереєстрований на нового власника згідно довідки-рахунка серії BIA №054904 від 31 жовтня 2013 року;

мотоцикл BMW R 1150RT, д.н.з. НОМЕР_12 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_25 від 31 грудня 2013 року, перереєстрований на нового власника 22 жовтня 2014 року згідно довідки-рахунка НОМЕР_26 від 22 жовтня 2014 року;

автомобіль RENAULT MASTER, 2008 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_13 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_27 від 10 липня 2015 року, перереєстрований на нового власника згідно договору купівлі-продажу 7304/18/002717 від 06 березня 2018 року;

автомобіль RENAULT MASTER, 2013 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_28 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_29 від 25 вересня 2018 року, перереєстрований на нового власника 09 жовтня 2020 року згідно договору купівлі продажу 001870 від 09 жовтня 2020 року.

Сторонами підстави набуття спірних транспортних засобів під час шлюбу не заперечуються, при цьому ст.60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що ст.ст.60, 70 СК України, ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Сторонами укладені договори про відчуження транспортних засобів, вказаних як в первісному так і зустрічному позовах, не оспорені, при цьому за позицією ОСОБА_1 її чоловік ОСОБА_2 під час шлюбу здійснював підприємницьку діяльність щодо посередництва у торгівлі автомобілями, і саме ОСОБА_2 придбав автомобілі, які вказані у зустрічному позові, за кордоном, які в подальшому були продані, із використанням коштів від продажу в інтересах сім`ї. Також за позицією ОСОБА_2 відповідно до заяви від 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 знала про продаж ним автомобілів і кошти від продажу автомобілів витрачались в інтересах сім`ї, так як сторони проживали за кошти, отримані від продажу автомобілів, які були зареєстровані на його ім`я, також ОСОБА_1 купувала на своє ім`я автомобілі, які вартували значних коштів.

З даних підстав транспортні засоби, які є предметом спору по первісному та зустрічному позовах, придбані сторонами під час шлюбу і в подальшому були відчужені (за винятком автомобіля FORD TRANSIT) саме в інтересах сім`ї, про що свідчить і кількість даних транспортних засобів згідно із заявленими вимогами обох сторін- ОСОБА_1 щодо 7, ОСОБА_2 стосовно 6, які відповідно до повідомлень сервісного центру придбавались і реалізовувались у короткі проміжки часу, що об`єктивно свідчить про придбання вказаних транспортних засобів з метою подальшої їх реалізації та використання коштів від цього саме в інтересах сім`ї останніх, що поза розумним сумнівом сторонами на час розгляду справи не спростовано. З даних підстав посилання сторін на відсутність їх згоди та обізнаності щодо відчуження іншим подружжям транспортних засобів ґрунтується лише на їх припущеннях і не підтверджено жодним належним і допустимим доказом, у зв`язку з чим грошова компенсація по реалізованих транспортних засобів по вимогах як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 застосуванню не підлягає. Також сторонами не надано суду всупереч положенням ст.ст.12, 81 ЦПК України доказів використання коштів від продажу реалізованих транспортних засобів не в інтересах сім`ї. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

На підставі поданих суду доказів встановлено, що автомобіль FORD TRANSIT, який придбаний за час шлюбу сторін і зареєстрований за ОСОБА_2 , не є реалізованим внаслідок договору купівлі-продажу чи іншого правочину, тобто перебуває у власності ОСОБА_2 , що є підставою для його віднесення до спільної сумісної власності подружжя.

Щодо вказаного автомобіля ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання його об`єктом права спільної сумісної власності сторін; розділення спільного майна подружжя; стягнення 118562,50 грн грошової компенсації замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на нього.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст.3 ЦПК України). Також у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (постанова Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі №755/4429/22 (провадження №61-17782св23)).

Вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль (постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року по справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21)).

ОСОБА_1 не заявлені вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль FORD TRANSIT і стягнення на її користь відповідної грошової компенсації, також не заявлені вимоги про визнання за нею права власності на відповідну частку, а суд не може вийти за межі позовних вимог, також заявлена нею вимога про визнання даного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності є неефективним способом захисту, при цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №23/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблений висновок: при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження №12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач за первісним позовом, і обрання нею неналежного способу захисту, є підставою для відмови у первісному позові.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач за зустрічним позовом, є підставою для відмови у зустрічному позові.

Враховуючи відмову у первісному і зустрічному позовах підстави для стягнення судових витрат на користь сторін відсутні.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання транспортних засобів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації,-відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання транспортних засобів об`єктами права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 01 січня 2025 року.