Номер провадження: 22-ц/813/2695/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 73,83 євро 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.03.2016р. по 29.10.2018р. Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 750,75 євро - 3% процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.10.2018. по 11.07.2023р. Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 8000 гривень у вигляді витрат на професійну правову допомогу. Судові витрати покласти на АТ КБ «Приватбанк» ().

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 18.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління Дубілета Олександра Валерійовича та ОСОБА_1 було укладено депозитний договір «Стандарт», відповідно до умов якого Позивач внесла грошові кошти у розмірі 4 000 євро за договором банківського вкладу (депозит), а Відповідач прийняв та зобов`язався повернути і сплатити позивачу проценти за ставкою 7% річних за весь період користування грошовими коштами.

Позивач стверджує, що всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач грубо порушив умови договору та безпідставно припинив сплачувати проценти за депозитом, а після закінчення дії договору грошові кошти, та нараховані проценти Позивачу не повернув, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року ухвалено позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення 3% річних за ст.625 ЦК України задовольнити.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 73,83 євро 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.03.2016 року по 29.10.2018 року.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 750,75 євро - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29.10.2018 року по 11.07.2023 року.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 8 000 гривень у вигляді витрат на професійну правову допомогу.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь держави судовий збір у розмірі 2 684,00 гривень.

Рішення суду вмотивовано тим, що судом по справі № 522/5513/19 встановлено, що відповідач протиправно утримував грошові кошти позивача, обов`язок щодо виплати яких на користь позивача виник 29.10.2018 року, відповідно відповідач міг і повинен був усвідомлювати, що збільшення строку порушення грошових зобов`язань неодмінно призведе до збільшення нарахувань 3% річних за ст. 625 ЦК України, однак свідомо ігнорував такі наслідки з метою отримання додаткового прибутку за час використання коштів позивача, оскільки вважав такі дії більш вигідними для себе.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» в інтересах яких діє Кобзар Ю.Б. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права та на необґрунтованість рішення просить, рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» з 17.11.2014 року не несе зобов`язань за договором банківського вкладу № SAMDN6673, новим боржником за цим договором є ТОВ «ФК «Фінілон». Отже під час розгляду не було встановлено належності відповідачів й обґрунтованості позову. Суд першої інстанції не обґрунтував причини відмови у задоволенні клопотання Банку про залучення третьої особи до участі у справі, а лише обмежився посиланням на ухвалу суду від 21.09.2023 року, якою у задоволенні заяви представника АТ КБ «Приватбанк» Пучкової Л.А. про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог було відмовлено.

Щодо обґрунтування правомірності дій Банку в частині переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» в скарзі зазначено, що 15.02.2015 року на офіційному сайті Приватбанку розміщено повідомлення про надання заперечень, щодо переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», такі дії цілком правомірні та кореспондуються з вимогами законодавства, а отримання Банком у такий спосіб згоди від кредиторів було підтвердженням їх відношення до укладеного 17.11.2014 року правочину та досягнення ефекту переведення боргу за ним. Крім того, за підсумками перегляду господарської справи № 904/1721/20 у касаційному порядку, підтверджено факт дійсності та чинності Договору про переведення боргу від 17.11.2014 та обов`язковість його виконання сторонами.

Наголошується на тому, що матеріали судової справи № 947/22346/23 у сукупності свідчать про те, що відповідачем надані достатні та належні докази на підтвердження факту відсутності будь-яких невиконаних зобов`язань АТ КБ «Приватбанк» перед позивачем за спірним договором на момент подання позову до суду.

Також, представник апелянта вважає, що оскільки у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» з 17.11.2014 року не є боржником за договорами, які є предметом спору, то і відсутні підстави для нарахування стягнення з Банку 3% річних, які нараховані позивачем, і взагалі на момент звернення позивача до суду з позовом сплив строк позовної давності.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції припустився помилки стягнувши з Банку судовий збір у розмірі 2684,00 коли слід було стягнути 1073,60 грн, а також звертається увага на те, що на адресу Банку не надходило жодних документів, які підтверджують факт того, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., але до позовної заяви не було долучено договору про надання професійної правничої допомоги, хоча суд на нього послався коли ухвалював рішення про стягнення зазначених витрат.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Клочко В.В. подав на неї відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Також захисник просить, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8000 гривень у вигляді витрат на професійну правову допомогу з розгляду справи в Одеському апеляційному суді. В підтвердження витрат, додано додаткове доручення № 3 від 16.10.2023 року, згідно з яким за надану правову допомогу клієнт зобов`язується сплатити бюро гонорар у фіксованому розмірі 8 000,00 грн за ведення справи в апеляційній інстанції, а також гонорар у змінному розмірі за участь у судових засіданнях під час апеляційного перегляду справи (за кожне судове засідання від третього включно у розмірі 1500 грн за 1 судове засідання починаючи з третього у справі). Оскільки фактичний розмір витрат на правову допомогу може бути збільшений в ході розгляду справи, остаточний розрахунок фактично понесених витрат, а також докази на підтвердження факту і підстав їх понесення будуть надані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Підсумовуючи викладене у відзиві, позивач вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги відповідача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Пучкова Л.А. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Також, зауважується, що Банком подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому Банк просить відмовити у стягнення зазначених витрат в повному обсязі, а у разі прийняття до розгляду клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, просить зменшити розмір таких витрат з урахуванням ціни позову, малозначності справи, мінімальної витрати часу на ведення справи та складання процесуальних документів у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Клочко В.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року у даній справі залишити без змін, а також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в Одеському апеляційному суді в розмірі 8000,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причини не явки суду не повідомляла, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином.

Остання судова повістка на 19.12.2024 року на10:40 годину, надіслана апеляційним судом ОСОБА_1 , повернулася до суду із зазначенням причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_1 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та її не явка не перешкоджає розгляду справи, тим паче у судовому засіданні присутній її представник.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

18.04.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі голови правління Дубілета Олександра Валерійовича та ОСОБА_1 було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDN6673, відповідно до умов якого Позивач внесла грошові кошти у розмірі 4 000 євро за договором банківського вкладу (депозит), а Відповідач прийняв та зобов`язався повернути і сплатити Позивачу проценти за ставкою 7% річних за весь період користування грошовими коштами.

Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, Відповідач порушив умови договору та безпідставно припинив сплачувати проценти за депозитом, а після закінчення дії договору грошові кошти, та нараховані проценти Позивачу не повернув.

З метою відновлення своїх порушених прав Позивач була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення з Відповідача грошових коштів за договором-банківського вкладу, у зв`язку з чим Київським районним судом було відкрито провадження по справі №522/5513/19.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року, в подальшому зміненим постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10 травня 2023 року по справі № 522/5513/19 позовні вимоги повача задоволено частково, та стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 4 000 євро (тіло вкладу), 1 326,03 євро процентів за договором банківського вкладу № SAMDN6673 за час розміщення грошових коштів та 2 000 гривень моральної шкоди.

Під час розгляду справи № 522/5513/19 судами було встановлено наступні обставини:

- 18 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір за № SAMDN6673, за яким ОСОБА_1 внесла банківський вклад в розмірі 4000 євро на строк 184 днів, за сплатою 7 відсотків річних з авто-пролонгацією на наступний строк;

- під час розгляду справи позивач надала до суду належним чином засвідчену копію договору вкладу № SAMDN6673 від 18 квітня 2013 року на суму 4000 євро під 7% річних;

- під час розгляду справи позивачка надала до суду копію квитанції № 3 від 18 квітня 2013 року про сплату ОСОБА_1 4000 євро до договору вкладу № SAMDN6673;

- неодноразово ОСОБА_1 зверталася до банку з заявами щодо повернення вкладу. У відповідь на звернення відповідач надсилав позивачу лише загальну інформацію щодо порядку звернення за необхідними відомостями до філій банку;

- 17 вересня 2018 року, та повторно 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала до банку заяву про відмову від пролонгації договору, припинення дії договору вкладу та поверненні суми вкладу та належних відсотків з 29 жовтня 2018 року;

- суди встановили, що договірні відносини між відповідачем та позивачем припинені з 29 жовтня 2018 року на підставі заяви позивачки;

- станом на 29 жовтня 2018 року у відповідача на користь позивача була наявна заборгованість зі сплати процентів за договором банківського вкладу у розмірі 1 326,0 євро;

- станом на 29 жовтня 2018 року відповідач суму вкладу 4 000 євро позивачу не виплатив.

Як вбачається з вищевикладеного, між позивачем та відповідачем 29.10.2018 року припинились договірні правовідносини за договором банківського вкладу № SAMDN6673 від 18 квітня 2013 року, у зв`язку з чим відповідач 29.10.2018 року був зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти в сумі 5 326,03 євро, які складаються з 4 000 євро тіла вкладу, та 1 326,03 євро процентів за договором банківського вкладу. Однак свій обов`язок Відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на всю суму коштів, що протиправно утримувалась банком і була стягнута за рішенням суду.

Обов`язок з повернення Позивачу грошових коштів за основним зобов`язанням Відповідач виконав лише 11.07.2023 року, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позивача.

28.08.2023 року представником відповідача надано до суду заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «ФК «Філіон».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Пучкової Л.А. про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог відмовлено.

Ухвала суду вмотивована тим, що Законом чітко врегульовано порядок заміни боржника за договором банківського вкладу, та така заміна можлива виключно за наявності письмової згоди кредитора (вкладника). Також зазначені заперечення Банку були предметом дослідження за первісним позовом у справі № 522/5523/19, де суди всіх трьох інстанцій, включно з Верховним Судом, одностайно відкинули такі заперечення як необґрунтовані та безпідставні, та визнали, що саме Банк є боржником за основним зобов`язанням, що виключає можливість переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон». Крім того, відповідачем не було доведено, що будь-яке майбутнє рішення суду по справі може вплинути на права та обов`язки ТОВ «ФК «Фінілон», а відтак підстав для притягнення їх до участі у справі не вбачається.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (ч. 3 ст. 1058 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Частиною 1 ст. 1061 ЦК України визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, по цій справі судами було встановлено факт не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, що призвело до прийняття рішення про стягнення нарахованих, але не виплачених процентів за договором в сумі 1 326,03 євро несвоєчасна виплата процентів (відсутність виплати) є порушенням банком грошових зобов`язань за договором.

Суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що за розрахунком позивача за період з 29.03.2016 року по 29.10.2018 року становить 73,83 євро та за період з 29.10.2018 року по 11.07.2023 року становить 750,75 євро. Суд обґрунтовано відхилив посилання АТ КБ «Приватбанк», що новим боржником за договором банківського вкладу є ТОВ «ФК «Фінілон», з яким 17 листопада 2014 року був укладений договір про переведення боргу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було взято до уваги вищезазначений договір про переведення боргу та не обґрунтовано причини відмови у задоволенні клопотання про залучення третьої особи до участі у справі, не відповідають дійсності. Оскільки, судом першої інстанції 21.09.2023 року винесено ухвалу про відмову у залученні третьої особи, в якій суд обґрунтовано та вичерпно виклав підстави прийнятого такого рішення.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на заміну боржника АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому є необґрунтованими та безпідставними доводи представника АТ КБ «ПриватБанк», що банк вже не є стороною за укладеним з ОСОБА_1 договором банківського вкладу та боржником у зобов`язанні.

Відсутність письмових заперечень ОСОБА_1 на переведення зобов`язань за договором № SAMDN6673 (Вклад «Стандарт»)ТОВ «ФК «Фінілон», не свідчить про надання ним згоди на вчинення таких дій.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме АТ «КБ «Приватбанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 729/887/19, від 20 жовтня 2021 року в справі № 201/8704/19 та від 17 листопада 2021 року в справі № 755/17323/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року в справі №199/3152/20.

Слід врахувати, що спір щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором № SAMDN6673 (Вклад «Стандарт») вже був вирішений судом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року, в подальшому зміненим постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10 травня 2023 року по справі № 522/5513/19 позовні вимоги Позивача задоволено частково, та стягнуто на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 4 000 євро (тіло вкладу), 1 326,03 євро процентів за договором банківського вкладу № SAMDN6673 за час розміщення грошових коштів та 2 000 гривень моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє посилання представника АТ КБ «Приватбанк» на те, що договір про переведення боргу від 17.11.2014 між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» не був визнаний недійсним у судовому порядку, а правомірність та чинність договору про переведення боргу від 17.11.2014 було підтверджена у межах розгляду господарської справи № 904/1721/20 за позовом AT КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» про внесення змін до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 у зв`язку з істотною зміною обставин. Відсутність рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17.11.2014 не спростовує правильності висновків суду першої інстанції. Позивач ОСОБА_1 не є стороною вказаного договору, а також не була стороною в справі № 904/1721/20 за позовом AT КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» про внесення змін до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року. Відтак, рішення суду у вказаній справі не має преюдиційного значення для даної справи.

Колегія суддів враховує, що зобов`язання перед ОСОБА_1 виникло у AT КБ «Приватбанк» не на підставі рішення суду, а на підставі договору № SAMDN6673 (Вклад «Стандарт») від 18.04.2013 року. Ухваленим рішенням суду лише вирішені спірні договірні правовідносини.

Суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка звернулась з позовною заявою в межах загального строку позовної давності у триваючих правопорушеннях та має безумовне право вимагати стягнення з відповідача 3 % від суми прострочених банком процентних платежів за договором банківського вкладу за вказані у позові періоди.

AT КБ «Приватбанк» не надано доказів на спростування розрахунків позивача, а також власних розрахунків сум трьох процентів річних.

Доводи апеляційної скарги представника позивача на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно стягнуто суму судового збору та необґрунтовано стягнуто витрати на правничу допомогу, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Позивачем в підтвердження витрат на правничу допомогу були долучені всі підтверджуючи докази 12.09.2023 року, які були досліджені судом перед ухваленням рішення. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» був присутній у судовому засіданні при ухваленні рішення, та міг вносити заперечення з цього питання, але ним це зроблено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, суд правильно вирішив спір по суті і підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення немає, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції

Адвокат Клочко В.В. в інтересах ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені нею у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту надання адвокатом Клочко В.В. позивачу адвокатських послуг при розгляді справи в апеляційному суді до справи долучено ордер на надання правничої допомоги Коломієць Л.В., платіжну інструкцію № 45993541SB, рахунок № 3 до договору про надання правової допомоги № 03-09/22 від 23.09.2022 року, доручення № 3 від 16.10.2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 3.

Згідно даних рахунку, професійна правнича допомога по справі адвокатом Клочко В.В. за ведення справи у суді апеляційної інстанції складає 8000,00 грн.

Критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката передбачені частиною 4 статті 137 ЦПК України.

Частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В справі присутнє клопотання АТ КБ «Приватбанк» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, але недоведена неспівмірність витрат позивача відповідачем не доведена, є лише заперечення витрат як таких.

Судова практика, на яку орієнтує Верховний Суд, виходить з того, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи; що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості; що витрати на надану професійну правову (правничу) допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вже сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

У даній справі позивачу ОСОБА_1 професійну правничу допомогу надано; витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підтверджені; розмір витрат на оплату послуг адвоката у своїй співмірності відповідає визначеним частиною 4 статті 137 ЦПК України критеріям; неспівмірність витрат позивачем АТ КБ «Приватбанк» не доведена.

За таких обставин, в порядку пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на позивача у заявленому розмірі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 21.09.2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький