Провадження № 2/641/758/2024 Справа № 641/7111/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Надьон Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, у якому просив стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, грошові кошти у розмірі 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.07.2023 року інспектором Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Щербанем Д. А. щодо нього було винесено постанову серії EAC №7270545 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вищезазначена постанова була ним оскаржена та рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.10.2023 року, постанову серії EAC №7270545 від 03.07.2023 року скасовано. Вважає, що в результаті незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в приниженні його честі та гідності і яку він оцінює у 5000 грн..

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області у відзиві на позовну заяву просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вважає вимоги позовної заяви незаконними та необґрунтованими. В обґрунтування відзиву посилається на те, що є неналежним відповідачем, оскільки згідно своїх функціональних обов`язків не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не несе відповідальність за дії органів державної влади. Зазначив, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, з ним в правовідносини не вступало, шкоди своїми рішеннями, діями не спричиняло, тому, нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів владних повноважень не повинно. Також зазначив, що виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Разом з цим зазначив, що адміністративний позов позивача було задоволено частково, а вимоги позивача щодо визнання дій Департаменту патрульної поліції протиправними залишені рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова без задоволення, таким чином матеріали справи не містять доказів, що складання протоколу серії EAC №7270545 від 03.07.2023 року у встановленому законом порядку визнавалось судом протиправним. Зазначив, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не може бути доказом заподіяння позивачу моральної шкоди.

Представником Департаменту патрульної поліції подано до суду пояснення, у яких остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначила, що посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставним, оскільки департамент патрульної поліції не відноситься до кола органів, визначених цим законом. Вказала, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, зокрема не доведено, що він зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань), а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували яким чином, дії інспектора управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Щербаня Д. А. відобразилися на стані його здоров?я, відносинах з оточуючими людьми. Жодних медичних довідок, які б підтвердили вплив вказаної позивачем події на стан його психологічного та/або фізичного здоров?я не додано, фактів звернення до медичних закладів не зазначено, доказів щодо режиму життя позивача та його зміни після складання зазначеного протоколу не надано. Відсутні докази погіршення відносин з оточуючими людьми. Вважала, що заявлена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 5000 грн. не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості та співмірності.

Позивачем також було подано відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що його вимоги ґрунтуються на списанні грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, та не ґрунтуються на стягненні вказаних коштів безпосередньо з органів Державної казначейської служби, як про це зазначає відповідач. Звернув увагу, що заподіяння моральної шкоди полягало у спричиненні йому моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, просити про перенесення розгляду справи для отримання юридичної допомоги, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він змушений був шукати адвоката для отримання правової допомоги, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей з адвокатом. Після події яка сталася 03.07.2023 року він довго відновлював свій моральний стан та після таких дій поліцейських він втратив відчуття захищеності, оскільки завданням поліції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про національну поліцію» є охорона прав і свобод людини, які в даному випадку були грубо порушені, так, як поліцейським не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Зазначив, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинним рішенням суду порушення законного порядку притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяви, просив позов задовольнити.

Представник Департаменту патрульної поліції у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву на позовну заяву, просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС №7270545 від 03.07.2023 року, складеної командиром роти Управління патрульної поліції в Харківській області капітаном поліції Щербанем Д. А. щодо водія ОСОБА_1 , останній 02.07.2023 о 23-43 год., керуючи транспортним засобом Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , по пр. Героїв Сталінграда, 150 в м. Харкові, не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, порушив п. 2.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн..

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.10.2023 року, яке набрало законної сили 27.10.2023 року, вищезазначену постанову серії ЕАС №7270545 від 03.07.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасовано. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_1 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174цьогоКодексу).

Шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Беручі до уваги, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - скасована, суд приходить до висновку, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності позивача призвело до завдання йому моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача встановлених рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року не спростовано відповідачами.

Зважаючи на скасування постанови серії ЕАС №7270545 від 03.07.202 року щодо позивача, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, а також встановлення спричинення моральної шкоди, суд вважає за можливе стягнути 1000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням останнього до адміністративної відповідальності.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові від 27листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19), Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (пункт 44).

Відшкодування шкоди відповідно до статті 1174 ЦК України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету.

Аналогічний висновок виклав Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 у справі справа № 544/964/18.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141ЦПК України з Департаменту патрульної поліції на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 214,72 грн..

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн..

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 214 (двісті чотирнадцять ) грн. 72 ( сімдесят дві) коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, , місце знаходження: м. Київ, пл. Лесі Українки, 1.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2024 року.

Суддя: І. В. Зелінська