Справа №504/267/24
Провадження №2/504/1421/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2024с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря Білаш О.В., -

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі суду № 5, с-ще. Доброслав, первісну позовну заяву адвоката Костинчук В.В. в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_3 , про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у житловій квартирі, в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки у житловій квартирі в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

У січні 2024 року адвокат Костинчук В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, яку уточнив у листопаді 2024 року і в остаточні редакції позову просив суд:

Встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на одну третину житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявниця стверджує, що 12.03.1983 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №9.

14.07.2006 року за час зареєстрованого шлюбу подружжям набуто житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Квартиру оформили на чоловіка.

Від цього шлюбу подружжя має дітей- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина.

За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив.

У 2021 році за заявою ОСОБА_1 заведено спадкову справу до майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте оформити свої спадкові права заявниця ОСОБА_1 можливості не має, оскільки в актовому записі про шлюб існують розбіжності у даті народження нареченого, та в шлюбному прізвищі нареченої.

Відповідачі пані ОСОБА_2 та пані ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до пані ОСОБА_1 , яким просили суд визнати за кожною з низ право власності на одну третину житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилались на те, що ОСОБА_5 є їхнім батьком.

Спадщину після смерті батька вони прийняли, оскільки на момент смерті батька вони були зареєстровані та проживали разом із батьком.

Таким чином, вважали, що в силу закону вони є такими, що прийняли спадщину за законом.

Вимоги первісного позову визнали повністю.

Сторони подали заяви про розгляд справи у свою відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позовів з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.03.1983 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №9.

14.07.2006 року за час зареєстрованого шлюбу подружжям набуто житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Квартиру зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 .

Від цього шлюбу подружжя має дітей- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина.

За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив.

У 2021 році за заявою ОСОБА_1 заведено спадкову справу до майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що діти спадкодавця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали з спадкодавцем на момент його смерті.

Отже в силу закону вони є такими, що прийняли спадщину.

Судом встановлено, що оформити свої спадкові права заявниця ОСОБА_1 можливості не має, оскільки в актовому записі про шлюб існують розбіжності у даті народження нареченого, та в шлюбному прізвищі нареченої.

Судом встановлено, що в актовому записі про народження ОСОБА_4 вказана дата вказана дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Така сама дата народження нареченого вказана і у свідоцтві про укладення шлюбу.

У свідоцтві про смерть ОСОБА_4 вказана дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суд приймає до уваги, що заявник вичерпав можливість довести належними доказами факт реєстрації шлюбу іншим, позасудовим, способом.

Суд знаходить повністю доведеним юридичний факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із чим ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Для заявника встановлення факту реєстрації шлюбу із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати його право на прийняття та оформлення спадщини у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

За змістом пунктів 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц.

Суд вважає, що матеріалами справи повністю доведений факт постійного проживання зі спадкодавцем його дітей- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, - нотаріальний порядок.

Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права.

За загальним правилом до складу спадщини входять всі права спадкодавця, що не припинились у зв`язку із смертю.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу від 14.07.2006 року належала за життя житлова квартира АДРЕСА_1 .

Виходячи з положень ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальним законом, який регулює сімейно-правові відносини є Сімейний кодекс України, який у 2004 році прийшов на заміну Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином половина спірної житлової квартири, яка оформлена на спадкодавця належить на праві спільної сумісної власності пані ОСОБА_1 .

Таким чином частки спадкоємців мають у праві власності на спадкове майно (спірну житлову квартиру) мають відповідати кількості спадкоємців за законом.

Відтак, кожному зі спадкоємців до майна ОСОБА_4 належить по одній шостій частки у спірній квартирі в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та батька.

Таким чином позови слід задовольнити частково

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Костинчук В.В. в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_3 , про встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у житловій квартирі, в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити правовий режим спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на житлову квартиру АДРЕСА_1 , частки співвласників якої є рівними.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на одну другу частину житлової квартири АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності подружжя припинити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на одну шосту частину житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки у житловій квартирі в порядку спадкування за законом, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на одну шосту частину житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на одну шосту частину житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті зустрічного позову - відмовити.

Питання судових витрат як за первісним так і за зустрічним позовом не порушувалось, підстав для їх розподілу не вбачається.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Суддя В. К. Барвенко