Справа № 456/1417/21
Провадження № 2/456/27/2024
РІШЕННЯ

іменем України

08 листопада 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/1417/2021 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, -

встановив:

Представник позивача адвокат Станько М.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Львівгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ, яка складається з: 54576,82 грн. - основного боргу, 2292,23 грн. інфляційних втрат, 1906,45 грн. 3% річних та судовий збір в розмірі 2170,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач, який є споживачем природного газу, за адресою: АДРЕСА_1 використовує для побутових потреб газ, який надається Товариством. Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Таким чином встановлено, що між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Договір постачання природного газу побутовим споживачам є договором приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Постачання природного газу є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Дані про те, що відповідач не користується послугами Товариства з постачання природного газу до домоволодіння відповідача або уклав договір постачання природного газу з іншим виконавцем послуг відсутні, а тому відповідач вважається таким, що прийняв оферту.

ТОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги з газопостачання, однак відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував вартість спожитого газу, а тому позивач змушений звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивача адвокат Стернюк В.А., в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Додатково зазначив, що ТОВ «Львігаз збут», як постачальник природного газу, проводить виключно нарахування вартості спожитого газу на підставі інформації про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається АТ «Львівгаз», через інформаційну платформу оператора газотранспортної системи ТОВ «Оператор ГТС України». Питання щодо нарахованих обсягів спожитого природного газу по особових рахунках споживачів належить виключно до компетенції оператора ГРМ АТ «Львівгаз». Крім того, зазначив, що визначені за умовами Кодексу газорозподільних мереж та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Відповідно до поданих оператором ГРМ обсягів, за період з жовтня 2016 року до липня 2018 року відповідачу нараховано 54576,82грн. за надані послуги з газопостачання. Крім того, зазначив, що оскільки починаючи з березня 2020 і до дати ухвалення рішення судом, строки визначенні ЦПК продовжувались на строк дії карантину та воєнного стану, а тому позов заявлений в межах строку позовної давності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак в попередньому судовому засіданні в задоволені позову заперечував, оскільки в даному будинку не проживає з 1982 року, що підтверджується довідкою старости села, а тому не міг користуватись газом.

Представник відповідача адвокат Пилипів О.В., подала до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 з 15.02.1996 року. Відповідно до довідки старости села в квартирі АДРЕСА_3 за період з 2010 року фактично ніхто не проживає. В матеріалах справи міститься Акт про роз пломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку від 28.07.2017. Показник лічильника станом на цю дату 33153. Згідно акту від 14.06.2018, огляду квартири, показник лічильника станом на 14.06.2018 33165. Відтак згідно показників лічильника за період з 28.07.2017 до 14.06.2018 року використано 12 куб.м. газу, що не відповідає нарахованій сумі боргу. Зважаючи на наведене, до матеріалів справи не долучено розрахунок заборгованості на які посилається позивач, тобто не надав розрахунку і крім того, позивачем пропущено строк позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Пилипів О.В., позовні вимоги визнала частково визнала та вказала, що у справах про стягнення заборгованості позивачем має бути надано детальний розрахунок цієї заборгованості: показники лічильника, ціна за 1 куб.м, нарахування суми, період надання послуг, дата та сума оплати споживачем. До позовної заяви позивачем долучено роздруківку фінансового стану з січня 2018 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 із загальною сумою заборгованості - 54 576,82 грн., останнім показником лічильника - 33165, зазначено лічильник G-6, зав.№011120. В матеріалах справи міститься Акт про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку від 28.07.2017 року. Згідно даного акту 28 липня 2017 року представниками Оператора ГРМ «Львівгаз» за адресою АДРЕСА_1 знято на повірку засіб вимірювальної техніки типорозмір G-4, заводський №159311, 1995 року випуску з показником ПЛГ 12965,45м та одночасно встановлено інший засіб вимірювальної техніки типорозмір G-6 зав.№011120, 2006 року випуску з показником ПЛГ 33153,94 м3. Тобто при встановленні відповідачу іншого лічильника вже був показник 33153,94 м3. Згідно Акту від 14.06.2018 року огляду квартири АДРЕСА_3 показник лічильника станом на 14.06.2018 року - 33165. Відтак згідно показників лічильника за період з 28.07.2017 року до 14.06.2018 року (11 місяців) використано 12 м3 газу, що не відповідає нарахованій сумі боргу. Не зважаючи на неодноразовівимоги суду надати розрахунок заборгованості, позивачем не виконано дану вимогу. Долучено до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит РГК Львівгаз від 16.02.2022 №780-кв-3396-0222, про те, що за адресою: АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 ) були проведені контрольні огляди та зняття фактичних показників лічильника. Станом на 01.04.2016 зафіксовано показник газового лічильника - 5085,00 куб.м; на 01.08.2017 - 12965,45 куб.м, 14.06.2018 - 33165,00 куб.м. Долучено роздруківку фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 з жовтня 2016 року без вказання показників лічильника.

Як зазначено в тому ж листі РГК Львівгаз від 16.02.2022 №780-кв-3396-0222, якщо споживач не подає фактичні показники лічильника, нарахування проводиться розрахунковим методом відповідно до положень, визначених абзацом другим п.4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ та п.п.5.5. розділу V Типового договору розподілу, на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період. Абзацом шостим п.4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ передбачено, що оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контроль незняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контроль незняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Жодних доказів на підтвердження того, що станом на 01.04.2016 року було проведено контроль зняття показників, і показники по лічильнику G-4, заводський №159311 на цю дату становили 5085,00 куб.м - позивачем не долучено. ПредставникАТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» жодних письмових пояснень не надав. Зважаючи на те, що згідно рахунків-квитанцій, долучених споживачем до матеріалів справи, показник лічильника 5085,00 куб.м був ще станом на 07.10.2009 року, за період з 01.04.2016 року по 08.07.2017 рік (16 місяців, з них опалювальний період 7 місяців) фізично неможливо використати 7880,45 м3 газу для обслуговування приміщення загальною площею 41,9 кв.м. -інформація про показники лічильника 5085,00 куб.м станом на 01.04.2016 року являється сумнівною, не підтверджена жодним доказом. Якщо розрахунок заборгованості за лічильником G-4, заводський №159311 (показники лічильника, сума) провести з жовтня 2009 рокупо липень 2017 року (7 років і 10 міс. або 94 міс), середній показник використаного газу буде: 7880,45/ 94 міс. = 83,83 куб.м в місяць. Відтак до кожного місячного нарахування плати за газ за період з 10.2009 року по 07.2017 позовна давність застосовується окремо. Відповідач не оплачував за газ з жовтня 2009 року, але позивач не пред`являв претензій та не стягував заборгованість (жодних заяв від відповідача про припинення газопостачання чи припиненення нарахувань з будь-якихпідстав не було). Щодо подання позивачем заяви про видачу судового наказу про стягнення даної заборгованості, то Велика Палата Верховного Суду у постановівід 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила правову позицію, що звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. Таким чином, щодо стягнення заборгованості за лічильником G-4, заводський №159311, при знятті якого був показник ПЛГ 12965,45 м3, то позивачем пропущено строк позовної давності. З врахуванням п.12, яким 02.04.2020 року доповнено Прикінцеві та перехідні положення ЦК України на підставі ЗУ № 540-ІХ від 30.03.2020, строк позовної давності може продовжуватися тільки для розрахункового періоду (місяців) з березня 2017 року (оплата за березень до 10.04.2017р.) по 28.07.2017, тобто 5 міс. Х 83,83куб.м 419,15 куб.м. По лічильнику G-6, зав. №011120 позивач може стягувати борг тільки за 12 куб.м.

Позиція третьої особи: представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» Турчиняк Я.І. в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що споживач зобов`язузаний подавати оператору ГРМ показники лічильника, які пізніше передають ТОВ «Львівгаз збут» і останні здійснюють нарахування оплати. Якщо показники не передано, то сума нараховується розрахунковим способом за договором. Оператор ГРМ може проводити контрольне зняття показників. Відповідач діяв недобросовісно, тому виник спір.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Із довідки про фінансовий стан вбачається, що у споживача ОСОБА_1 , рахунком № НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 станом на червень 2018 року, заборгованість становить 54576,82 грн.

Згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2021, вбачається, що судом за заявою ОСОБА_1 , було скасовано судовий наказ від 16.12.2019, виданий за заявою ТзОВ «Львівгаззбут» про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за спожитий природний газ в сумі 54576,82 грн., інфляційних втрат у сумі 8914,65 грн., 3% річних у сумі 3736,48 грн. та витрат по справі судового збору у розмірі 192,10 грн.

З Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 вбачається, що даний договір є у загальному доступі, публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Права та обов`язки споживачів визначені розділом ІІ «Предмет Договору», розділом ІІІ «Надійність та якість газопостачання», розділом ІV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки Постачальника».

З відповіді виконавчого комітету Стрийської міської ради від 1.12.2021 №367, вбачається, що ОСОБА_1 , є власником житлової квартири АДРЕСА_3 . В даній житловій квартирі за вищевказаною адресою за період з 2010 року по 2020 року фактично ніхто не проживав і на даний час ніхто не зареєстрований і не проживає.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 19.04.1995, вбачається, що ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Згідно акту про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку від 28.07.2017, в житловій квартирі АДРЕСА_3 , було знято засіб вимірювальної техніки «Metrix G-4» №159311, 1995 року випуску, показник 12965 м3 та встановлено засіб вимірювальної техніки «Metrix G-6» №011120, 2006 року випуску, показник 33153 м3.

Згідно акту від 14.06.2019 огляду квартири АДРЕСА_3 із якої чути витік газу гр. ОСОБА_2 , в присутності сільського голови, представника поліції та гол інженера газової служби та мешканців будинку, було зафіксовано перекриття газу в квартирі та запломбовано, станом на 14.06.2018 показник лічильника становив 33165.

Згідно відповіді АТ «Львівгаз» віл 16.02.2022 №780-Лв-3396-0222, вбачається, що згідно інформації із бази даних Товариства, за адресою: АДРЕСА_1 (о/р № НОМЕР_1 ) були проведені контрольні огляди та зняття фактичних показників лічильника, зокрема: 01.04.2016 представником Товариства по особовому рахунку НОМЕР_1 , проведено контроль зняття показів лічильника газу та зафіксовано показник газового лічильника 5085,00м3. 01.08.2017 представником Товариства по особовому рахунку НОМЕР_1 , проведено контроль зняття показів лічильника газу та зафіксовано показник газового лічильника 12965,45м3. 14.06.2018 представником Товариства по особовому рахунку НОМЕР_1 , проведено контроль зняття показів лічильника газу та зафіксовано показник газового лічильника 33165,00м3. Крім того, зазначили, що за період з 2015 по 14.06.2018 по особовому рахунку НОМЕР_1 споживачем жодного разу не було передано фактичного показника лічильника, відтак нарахування за даний період проводилось розрахунковим методом відповідно до положень визначених абзацом другим п. 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ та п.5.5 розділу V Типового договору розподілу, на рівні планового місячного об`єму споживання та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяці.

Згідно акту №64 про припинення газопостачання від 14.06.2018, за адресою: АДРЕСА_1 , за дорученням ТОВ «Львівгаззбут» припинено газопостачання за вказаною адресою.

Згідно протоколу повірки лічильника газу «Metrix G-4» №159311, власником якого є ОСОБА_3 , аб. ном. НОМЕР_1 , встановлено що за результатами повірки, лічильник газу пройшов повірку та придатний для подальшої експлуатації.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2498, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з пунктами 23, 37 ч.1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Нормами п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За умовами ч. 2 ст. 12 вищевказаного Закону, договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

У п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «При житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; у п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Судом встановлено, що ТОВ «Львівгаз збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Львівської області.

Судом також встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_1 , перебуває квартира АДРЕСА_3 .

Позивачем ТОВ «Львівгаз збут» за вказаною адресою надаються послуги з постачання природного газу.

Факт споживання ним природного газу підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по абоненту (фінансовим станом абонента) /а.с.176/., а також актом про роз пломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку, з підписом споживача ОСОБА_1 , /а.с.103/ та акт на припинення газопостачання, чим підтверджується згода абонента ОСОБА_1 , на приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що відповідач ОСОБА_1 , є споживачем природного газу та використовує для побутових потреб газ, який надає ТОВ «Львівгаз збут». Позивач виконав свої зобов`язання та надав споживачу послуги, однак відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не сплачував повністю вартості спожитого газу. Станом на 01.07.2018 заборгованість за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1 становить 54576,82 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не подавав щомісячно фактичних показників лічильника газу, у зв`язку з чим нарахування об`єму споживання газу споживачем за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року розрахунковим методом відповідно до положень п.4 розділу IX Кодексу ГРМ та п. 5.5 розділу V Типового договору розподілу на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання такого споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців.

Окрім того, ОСОБА_1 , за вказаний у позовній заяві період, не звертався до позивача із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають. Припинення подачі природнього газу споживачеві за адресою АДРЕСА_1 відбулося 14.06.2018, за його заявою.

Водночас, сторона відповідача, заперечуючи проти позову, покликається на те, що кількість нарахованого газу фізично неможливо було використати, оскільки відповідач зареєстрований та проживає в м. Львів, а приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 не використовує. Ні позивач, ні третя особа не звертались до відповідача з повідомленням про необхідність надання доступу для зняття контрольних показників з приладів обліку. Зазначив, що оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань, однак вказані дії позивачем здійсненні не були. Впродовж 2016-2019 років тарифи змінювались, однак позивачем не надано жодного доказу відповідно до якого можна б було встановити помісячно об`єми спожитого газу, його тариф та відповідно заборгованість на початок наступного періоду, а відтак і обґрунтованість розміру нарахування.

Окрім того позивачем не надано до суду детального розрахунку сум заборгованості, не зазначено початку періоду з якого виникла заборгованість, не зазначено помісячно об`ємів спожитого газу, тарифу діючого станом на місяць нарахування наданих послуг, у зв`язку з чим неможливо встановити об`єми споживання газу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Правовідносини між ТОВ «Львівгаз збут» та відповідачем регулюються спеціальною нормою права - Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015р. затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», актом про розпломбування та демонтаж газового лічильника на повірку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Нормами п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача лише з моменту користування цими послугами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц вказав, що обов`язок оплати житлово-комунальних послуг виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.

Це означає, що питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.

Приписами частини 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природнього газу» визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Правила постачання природного газу регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Так, згідно п. 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496 постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.1. Типового договору, договір постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1386/27831 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником.

Згідно п. 4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу, 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або між опалювальний період.

Відповідно до абзаців 3,4 пункту 5 глави 4, розділу IX Кодексу газорозподільних систем дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВттод, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті Оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу.

Відповідно до розділу IX глави 4 пункту 4 Кодексу газорозподільних систем, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Згідно абз.6 п.4 розділу 4 глави IX КГС Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов' язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об' єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Таким чином, величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Отже, Оператору ГРМ не рідше одного разу на шість місяців має бути відомо показання лічильника споживача та він протягом даного періоду часу зобов`язаний формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд критично відноситься до тверджень представника відповідача про не правомірне нарахування заборгованості за спожитий природний газ за твердженням якої, фізично використати такої кількості газу неможливо, так як, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , фактично не проживав за адресою АДРЕСА_1 , однак перебуваючи в судових засіданнях вказував, що періодично там був, тобто користовувався квартирою, належить на праві власності і всупереч вимогам, які закріпленні в розділі IX глави 4 пункту 4 Кодексу газорозподільних систем (побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу) такі показники не передавав, а тому Оператором ГРМ за період з жовтня 2016 року по 14.06.2018 проведено нарахування розрахунковим методом відповідно до положень визначених абз. 2 п. 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ та п. 5.5 розділу V Типового договору розподілу, нарівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період.

Зважаючи на наведене, ні відповідачем ні його представником, не спростовано тверджень на які посилається позивач, ТОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу послуги, однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував вартість спожитого газу, тому виникла заборгованість, станом на 01.07.2018, у розмірі 54576,82 грн., яку слід стягнути з відповідача.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника, відповідальність, передбачена частиною другою ст.625 ЦК України.

Таким чином, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2ст.625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що, крім основного боргу за спожиті послуги, у зв`язку з несвоєчасним погашенням відповідачем нарахованих до сплати сум, позивачем на суму заборгованості нараховано інфляційні втрати за період з 01.01.2019 по 11.02.2021 2292,23 грн. та 3% річних за період з 01.01.2019 по 11.02.2021 1906,45 грн., що підтверджується розрахунком 3% річних і інфляційних втрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 , підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за послуги з газопостачання, яка складається з основного боргу в сумі 54576,82 грн., інфляційних втрат в сумі 2292,23 грн. та 3 % річних в сумі 1906,45 грн.

Розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі в сумі 2270,00 грн.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 54576 (п?ятдесять чотири тисячі п?ятсот сімдесят шість) грн. 82 коп., інфляційних втрат в сумі 2292 (дві тисячі двісті дев?яносто дві) грн.. 23 коп., 3% річних в сумі 1906 (одна тисяча дев?ятсот шість) грн.. 45 коп. та судові витрати в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду буде виготовлений 19.11.2024.

Суддя Р. Т. Шрамко