Справа №345/1584/24
Провадження № 2/345/490/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них з відповідачем народився син ОСОБА_3 , і у свідоцтві про народження сина у графі батько було зазначено прізвище ОСОБА_4 , так як на момент народження сина у них з відповідачем шлюб не був офіційно зареєстрований. Так, однією сім`єю з відповідачем вони проживали з 2012 року, про що свідчить свідоцтво про вінчання від 16.09.2012 року. Як сім`я вони разом проживали до 2019 року. За час поживання однією сім`єю, відповідач ОСОБА_2 визнавав, що він є рідним батьком дитини. Однак з 2019 року, відколи їхня сім`я розпалася, відповідач не приймає моральної та матеріальної участі у вихованні свого сина, ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Позивачка неодноразово зверталась до Відповідача з проханням змінити своє ставлення до їхньої спільної дитини та надавати матеріальну допомогу, але всі мої прохання залишалися поза увагою.

Вихованням та забезпеченням доброту нашого сина весь час займається позивачка. Дохід у неї не значний, так як офіційно я не працює, і відповідно не вистачає на утримання сина, тому їхній неповнолітній син знаходиться на повному її утриманні.

При цьому зазначає, що відповідач офіційно працює вчителем у Голинському ліцеї Калуської міської ради Івано-Франківської області. Так як відповідач офіційно працює та має стабільний дохід, інших дітей та утриманців у нього не має, та позивачка вважає за обов`язок батька на утримання неповнолітнього сина, а тому вважаю, що він може сплачувати аліменти в розмірі 6000,00 грн. починаючи з 11.08.2023р. (за минулий період) щомісячно до досягнення ним повноліття, а також 4000,00 грн. витрат на надання правничої допомоги.

З приводу стягнення аліментів за минулий період зазначає, що відповідач ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання сина , ще з 11.08.2023 року, тобто з часу первинного звернення позивачем до Калуського міськрайонного суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Тому вважає, що є усі підстави для стягнення аліментів з відповідача починаючи з 11 серпня 2023 року, тобто з моменту, коли позивачка вперше звернулася з позовом про стягнення аліментів.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов відповідно до якого позов визнає частково, зазначає, що він згідний сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 1800 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема, вказує, що він не відмовляється від того, що він зобов`язаний утримувати та виховувати свого сина ОСОБА_5 , так як з моменту його народження він постійно займався та займається його вихованням та матеріальним забезпеченням, хоча на даний час вони з позивачкою розійшлися та проживають окремо. Однак, вимушений зазначити, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною, з приводу чого він звертався в Службу у справах дітей Калуської міської ради, оскільки він має намір приймати найактивнішу участь у утриманні та забезпеченні їхнього сина в майбутньому. Однак, він не може погодитися щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 6 000 грн., так як дана сума є для нього значною та непосильною, поставить його в скрутне матеріальне становище, так як його середньомісячний заробіток складає в середньому 8000 грн. Крім того, просить врахувати те, що на його утриманні перебуває його мати пенсіонер, яка часто хворіє та потребує постійного лікування та відповідних коштів. Вказує, що розмір аліментів по 6 000 грн. щомісячно є занадто високим. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України просить стягувати аліменти від дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 12.03.2024 року. Також заявив клопотання про зменшення стягнення витрат за надання правової допомоги з 4000 грн. на 2000 грн., так як остання сума буде відповідати критеріям розумності та достатності.

Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України скористалася та зазначила, що аргументи, наведені відповідачем, є безпідставними та таким, що спрямовані на уникнення сплати належного розміру на утриманні сина. Відповідач з моменту відколи їхня сім`я розпалася (а це 2019 рік), не приймає моральної та матеріальної участі у вихованні свого сина, ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, не надавав будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їхнього сина, тому вона вимушена була поставити питання про стягнення аліментів та звернутись до суду. Їхній син постійно знаходився та знаходиться на повному її утриманні, однак останнім часом її доходів на утримання дитини не вистачає. Останні роки син часто хворіє, потребує постійних обстежень та відповідного лікування (підтверджуючі медичні документи додаються), про що відомо відповідачу. Крім того, вона з сином проживає у будинку її батьків, оскільки власного житла не має, і щомісяця несе витрати на оплату комунальних та інших послуг. При цьому, відповідач є працездатною, матеріально-забезпеченою особою. Жодних документів, які б підтверджували його не працездатність чи інвалідність, ним не надано. Також відповідачем не додано жодних доказів що підтверджують його матеріальний стан та доходи у розмірі, які вказані у відзиві на позов.

Безпідставними є твердження відповідача про те, що в нього на утриманні є мати - пенсіонерка, оскільки дана особа має власний дохід, так як отримує соціальні виплати, що підтверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела доходу, які надані самим відповідачем. Крім того навчання дитини також потребує значних витрат на придбання літератури, методичних матеріалів щоденного витрачання коштів на харчування, одяг та ін. Як наслідок, на задоволенню позовних вимогах наполягає та просить суд їх задоволити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що у сторін по справі народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6), який проживає з позивачем по справі ОСОБА_1 (а.с. 7).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3023 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні.

Призначаючи аліменти суд враховує, що відповідач є здоровим та працездатним, а тому повинен виконувати обов`язок по утриманню дитини.

Відповідача вказує, що працює на посаді вчителя фізичної культури в Голинському ліцеї та його середньомісячний дохід складає в середньому по 8000 грн. та стверджує, що його матеріальне становище не є достатньо високим та не в такому розмірі щоб дало можливість оплати аліментів в розмірі, який просить позивачка, однак не заперечує, що працює та отримує доходи, про розмір яких підтверджуючих доказів суду не надав.

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що він здійснює догляд за матір`ю, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даного факту ним не надано. В той же час судом встановлено, що мати є пенсіонером та отримує пенсію, що підтверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела доходу, які надані відповідачем.

При цьому твердження представника відповідача про те, що останній постійно допомагає дитині по мірі можливості, не має якогось самостійного правового значення, оскільки в інтересах дитини є отримання саме постійного, стабільного утримання, а не періодичних витрат, які залежать виключно від волі відповідача.

Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги також, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та працюючим, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу дитині, оскільки дитина росте і потребують більшого забезпечення, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька.

Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі по 6 000,00 грн. щомісячно, проте не обґрунтовує вказаний розмір, не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

При цьому, суд зазначає, що матеріали не містять довідки про доходи відповідача ОСОБА_2 з Голинського ліцею, де він працевлаштований, що унеможливлює встановити точну суму доходу відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи пріоритет інтересів дитини, рівність обов`язку обох батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище та сімейне становище сторін по справі, зокрема, достатність матеріального становища відповідача, часткове визнання позову останнім, вік дитини, на утримання якого стягуються аліменти, ріст його потреб, підвищення цін та ріст рівня мінімальних соціальних гарантій, тому суд приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у розмірі по 3000,00 грн. щомісячно.

Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Що стосується стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 11 серпня 2023 року звернулася до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на цей позов. Згідно цього відзиву позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні за безпідставністю заявлених вимог так як, відповідно до поданої мною копії свідоцтва про народження сина, батьками дитини зазначено мене позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідач також зазначив, що з моменту свого народження його прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_2 , з моменту свого народження відповідач свого прізвища, ім`я та по батькові не змінював, а тому жодного відношення до особи на ім`я батька, яке зазначено в свідоцтві про народження нашого сина не має, а тому вважає вимогу до нього про стягнення аліментів безпідставною (а.с.21-23).

У своїй позовній заяві про стягнення аліментів, позивачка зазначала, що відповідач визнає себе батьком, однак він це заперечив, відповідно суд у задоволенні позову відмовив. Ця відмова стала підставою для звернення мною до суду з позовом про встановлення батьківства.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.10.2023 у справі № 345/5328/23 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за її позовною заявою до відповідача про встановлення батьківства.

13 листопада 2023 року відповідачем у цій справі подана заява про визнання позову про встановлення батьківства, згідно якої позовні вимоги в частині встановлення його - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , - батьківства стосовно малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 визнав повністю (а.с.16-20).

16 листопада 2023 року у цій справі винесено рішення, яким позов задоволено, визнано ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_3 (а.с.11-15).

Отже, вище наведені обставини підтверджують саме факт ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини відповідачем.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час, починаючи з 11.08.2023 р.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Щодо витрат за надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №28/24 від 11.03.2024 року позивачка сплатила на користь адвоката Романів О.П. 4000,00 грн. згідно договору про надання правничої допомоги від 07.07.2023 року (а.с. 25,29). Детальний опис наданих послуг наведено в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, а саме зазначено: вивчення наданих ОСОБА_1 документів та законодавчих актів згідно наданого доручення 800,00 грн.; отримання витягів та іншої інформації 200,00 грн.; підготовка позовної заяви та формування додатків до неї 3000,00 грн;

У поданому відзиві до суду відповідач заявив клопотання про зменшення витрат за надання правової допомоги, оскільки визначений розмір не відповідає обсягу наданих послуг та затратам часу на їх виконання, тобто який є неспівмірним та не відповідає критерію справедливості.

Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 75, 80, 84, 180-182, 184, 194 СК України, ст.ст. 137,141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , працюючого вчителем Голинський ліцей в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючої та зареєстрованої по АДРЕСА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмір по 3000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і проводити до досягнення сином повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 11.08.2023 року (за минулий період).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 2000, 00грн. за надання правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ: