Справа № 729/1203/23
2-о/729/2/24 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :

судді Кузюри В.О.

за участі :

секретаря Ященко Л.В.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки та піклування Бобровицької міської ради Чернігівської області про встановлення факту батьківства померлої особи ,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт батьківства померлого ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 .

Свою вимогу обгрунтовує тим, що вона ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_4 однією сім"єю як чоловік та дружина , проте шлюб не зареєстрували. Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка Амалія.

Так як заявниця не перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 , то дитина була зареєстрована відповідно до ст. 135 СК України , відомості про батька внесені зі слів матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер . За життя він визнавав себе батьком дитини проте в зв"язку зі смертю не встиг юридично оформити своє батьківство.

Встановлення даного факту необхідне для захисту майнових та немайнових інтересів дитини , зокрема для оформлення пенсії по втраті годувальника.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали , просять їх задовольнити.

Заявниця ОСОБА_1 пояснила , що з покійним ОСОБА_4 вони разом працювали. Спочатку вони не афішували свої відносини , через деякий час вже перестали приховувати свої стосунки та стали спільно проживати , заявниця завагітніла . ОСОБА_4 радів цьому факту , так як це його перша дитина , визнавав , що він батько дитини. Коли вона народила дівчинку він забирав їх з пологового будинку , що підтверджується фотознімками , які вона додала до матеріалів справи . Факт спільного проживання підтверджується також показами свідків . Під час реєстрації народження дитини в органах ЗАЦС не пояснили , що якщо чоловік та жінка не перебувають в шлюбі, то походження дитини може бути визначене за спільною заявою батьків.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 вважає , що заявницею не надано достатніх та переконливих доказів щодо підтвердження батьківства ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_5 .

В судовому засіданні надали покази свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_6 зазначив , що йому відомо , що заявниця та покійний ОСОБА_4 проживали спільно і в них народилася дитина.

Свідок ОСОБА_7 пояснила. що з покійним ОСОБА_4 та заявницею вона разом працювали . ОСОБА_4 був їх керівником . Коли прийшла на роботу заявниця , в них виникли стосунки з ОСОБА_4 , які спочатку вони приховували , але коли стали проживати спільно , то вже не ховалися. Потім ОСОБА_8 завагітніла та народила дитину. Покійний ОСОБА_4 дитину визнавав за життя, забирав з пологового.

До справи ОСОБА_1 надала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копію свідоцтва про народження дитини та фотознімки на яких як вона зазначає ОСОБА_4 забирає її з дитиною з пологового будинку , а також знімки в повсякденному житті з заявницею , дітьми.

Заслухавши заявницю , свідків, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи".

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Заявницею до суду не надано достатніх доказів на підтвердження її вимог. Вимоги грунтуються лише на показах самої заявниці та свідків , а також фотознімків.

Нею не підтверджено факт спільного проживання та ведення спільного господарства до народження дитини та після народження документально , зокрема не надано довідок органів місцевого самоврядування ( про склад сім"ї , довідки про проведення поховання , тощо).

Свідок ОСОБА_6 зазначив, що він бував у ОСОБА_1 , бачив , що вона проживає з чоловіком, знає, що народилася дочка, проте стверджувати , що це саме дочка померлого ОСОБА_4 не може.

Свідок ОСОБА_7 зазначила , що заявниця та покійний ОСОБА_4 це її співробітники , їй відомо , що вони проживали разом , що в них народилася дитина , яку ОСОБА_4 визнавав.

Проте заявницею не надано документального підтвердження , що вона та померлий ОСОБА_4 працювали разом.

Заявницею не надано даних як в медичній документації пологового будинку зазначено про батька дитини.

В своїй заяві ОСОБА_1 не вказала чи були родичі у померлого ОСОБА_4 та як вони сприймали заявницю та її дитину, не залучила їх до участі в справі як заінтересованих осіб.

Заявниця не заявляла клопотання про призначення судово- генетичної експертизи .

В разі якщо не можливо надати для проведення експертизи біологічних зразків батька ( при розтині не відбиралися зразки або відбиралися , проте не збереглися, не проводилася ексгумація для відібрання зразків) , то можливо встановити біологічну спорідненість дитини та родичів чоловіка ( матері, батька, брата,сестри , дядька, тітки , бабусі, дідуся ).

Враховуючи вищезазначене , суд вважає не підтвердженим достатніми доказами факт батьківства померлого ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 .

Також суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено в окремому провадженні заміну заінтересованої особи іншою. Крім того суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ст.13 ЦПК України).

В заяві поданій до суду 06.07.2023 року заінтересована особа - орган опіки та піклування Бобровицької міської ради Чернігівської області.

В подальшому подана заява в якій просять прийняти до розгляду заяву в новій редакції із зміною заінтересованої особи орган опіки та піклування Бобровицької міської ради Чернігівської області на іншу заінтересовану особу, проте не додана заява в новій редакції, тому розгляд відбувався відповідно до раніше поданої заяви в якій заінтересована особа орган опіки та піклування Бобровицької міської ради Чернігівської області. З боку заявниці та її представника зауважень з даного приводу не надано.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273,352 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки та піклування Бобровицької міської ради Чернігівської області про встановлення факту батьківства померлої особи .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя:

Повний текст рішення буде складено 08.02.2024 року