ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське (далі ПрАТ Шахтоуправління Покровське) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 29 лютого 2000 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ Шахтоуправління Покровське, працюючи гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті. Наказом від 15 червня 2012 року його було звільнено за власним бажанням. Вказував, що за час роботи на підприємстві відповідача він набув хронічних професійних захворювань. Відповідно до пункту 7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13 січня 2022 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, у позивача встановлено наявність професійних захворювань, а саме: хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Пневмоконіоз (t/p, 2/2, рі), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Разом з цим, зазначено, що професійне захворювання у нього виникло у зв`язку із недосконалістю технологічного процесу та тривалим часом роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на різних підприємствах вугільної промисловості. При цьому, вказано, що раніше у позивача хронічних захворювань виявлено не було. Натомість, причинами виникнення професійного захворювання є: важкість праці, статичне навантаження: ПрАТ Шахтоуправління Покровське важкість праці: потужність зовнішньої роботи: при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба 191,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; при роботі з переважною участю м`язів плечового поясу 120,8 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 35 кг, при нормативному значенні 30 кг; робоча поза: перебування у незручній позі 40 % часу зміни, при нормативному значенні до 25 % часу зміни; нахили корпусу > 300-160 разів за зміну, при нормативному значені 50-100 разів за зміну; пил фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії складала на: ПрАТ Шахтоуправління Покровське 53,6 мг/м3 при граничнодопустимій концентрації = 10 мг/м3. При цьому зазначає, що згідно довідки МСЕК від 22 лютого 2022 року серії 12 ААА № 106472 йому встановлено 65 % втрати працездатності за професійним захворюванням та, відповідно до довідки МСЕК 22 лютого 2022 року серії 12 ААА № 106472 первинно встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково й протипоказано важку фізичну працю. Вказував, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Крім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематично необхідністю отримання медичної допомоги. Зазначав, що він постійно відчуває психічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стану. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Вважав, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь 245 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ Шахтоуправління Покровське на користь ОСОБА_1 65 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ Шахтоуправління Покровське, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклало вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтовувалась тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач посилається на відсутність встановлених судом фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці та недоведеність причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Вказує, що сама по собі важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача, не є достатньою та самостійною підставою для покладення відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про зміну рішення, стягнувши з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 245 000,00 грн.

Апеляційна скарга позивача обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Відзив на апеляційні скарги учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційних скарг та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ Шахтоуправління Покровське залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ Шахтоуправління Покровське з 29 лютого 2000 року по 15 червня 2012 року та наказом № 468-ку від 18 червня 2012 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-9 та на звороті).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 січня 2022 року, затвердженого 13 січня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В.І. (а. с. 10-11 та на звороті), позивачу було встановлено професійне захворювання: «хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М 54.1.7), пневмоконіоз (t/p, 2/2 рі), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) J 60.X». При цьому, причиною виникнення хронічного професійного захворювання вказано роботу ОСОБА_1 , в умовах тривалого впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри, а саме: важкість праці, статичне навантаження, зокрема на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»: потужність зовнішньої роботи: при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба 191,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; при роботі з переважною участю м`язів плечового поясу 120,8 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 35 кг, при нормативному значенні 30 кг; робоча поза: перебування у незручній позі 40 % часу зміни, при нормативному значенні до 25 % часу зміни; нахили корпусу >300- 160 разів за зміну, при нормативному значені 50-100 разів за зміну; та ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля»: робоча поза: перебування у незручній позі 70 % часу зміни, при нормативному значенні до 25 % часу зміни; нахили корпусу >300- 141 разів за зміну, при нормативному значені 50-100 разів за зміну; та пил фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» 53,6 мг/м3 при граничнодопустимій концентрації = 10 мг/м3та, ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» 62,6 мг/м3 при граничнодопустимій концентрації = 4 мг/м3.

Разом з цим, вказано, що у зв`язку з тривалим виробничим стажем ОСОБА_1 ( 21 рік 01 місяць, з них 16 років 01 місяць 18 днів у якості гірника очисного забою) в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на різних підприємствах вугільної промисловості, у тому числі на протязі 08 років 04 місяці на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», частою зміною керівництва дільниць і підприємства та тим фактором, що ОСОБА_1 не працює в шкідливих умовах з 28 березня 2021 року, встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали причиною профзахворювання, не вбачається можливим.

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106472 від 22 лютого 2022 року, яка видана Обласною Профпатологічною МСЕК м. Краматорська (а.с.12 на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено третю групу інвалідності, а також встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно за сукупністю 65 %, з 22 лютого 2022 року безстроково, з них: 30 % по профрадикулдогії, 10 % по пнемоконіозу, 25 % трудове каліцтво. Потреба у медикаментозному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні по профрадикулогії, підстава Акт огляду МСЕК № 183.

З медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 22 грудня 2021 року № 12/332 (а.с.13) вбачається ОСОБА_1 встановлено вищевказані професійні захворювання вперше.

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого профпатолога ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» № 1306 (а.с.14 та на звороті) вбачається, що ОСОБА_1 з 13 грудня 2021 року по 29 грудня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні з основним діагнозом: «хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, пневмоконіоз (t/p, 2/2 рі), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.).

З довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 547767 від 22 лютого 2022 року, яка видана Обласною Профпатологічною МСЕК м. Краматорська (а.с.12 та на звороті), вбачається, що позивачу було встановлено третю групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності професійне захворювання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності у загальному розмірі 65 %. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди в розмірі 65 000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням, проте не може погодитися з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України Про охорону праці передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції щодо наявності завдання позивачу моральної шкоди, є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями).

Проте, апеляційний суд не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без достатнього урахування роз`яснень, наведених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами), яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд апеляційної інстанції вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я внаслідок професійних захворювань, судом не врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини у справі, і наслідки, що наступили.

Доводи апеляційної скарги позивача про дещо занижений розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає такими, що частково заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги конкретні обставини у справі, тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотність таких наслідків, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 65 %, приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 65 000,00 грн є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я.

Враховуючи стан здоров`я, ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я та втратою працездатності, а також з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з 65 000,00 грн до 130 000,00 грн.

Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що визначена судом сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону № 466 внесено зміни до підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6 700,00 грн, а визначена судом апеляційної інстанції до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 130 000,00 грн буде перевищувати чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6 700,00 х 4 = 26 800,00 грн), суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір моральної шкоди підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Що стосується доводів апеляційної скарги ПрАТ Шахтоуправління Покровське про недоведення причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань у ОСОБА_1 та діями відповідача, а також що причиною професійних захворювань ОСОБА_1 , є порушення та недотримання нею рекомендацій лікарів, вони спростовуються актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 13 січня 2022 року, у пункті 17 якого зазначено обставини виникнення захворювання тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм працівника, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

Згідно пункту 18 акту розслідування причинам виникнення хронічного професійного захворювання є: важкість праці, перевищення допустимого вмісту пилу в повітрі робочої зони.

Факт настання причинно-наслідкового зв`язку із настанням хвороби пов`язану із виробництвом, позивачем було доведено наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються наявними доказами у справі.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він в повному обсязі виконував обов`язки щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (пункт 1 частини першої статті 376 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга ПрАТ Шахтоуправління Покровське підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року в частині присудженого до стягнення розміру моральної шкоди зміні, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ Шахтоуправління Покровське на користь ОСОБА_1 з 65 000,00 грн до 130 000,00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій оскаржуваній частині рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині розміру стягнутого судового збору, збільшивши суму судового збору, стягнутого з ПрАТ Шахтоуправління Покровське на користь держави з 1 073,60 грн до 1 300,00 грн, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 рокув частині присудженого до стягнення розміру моральної шкоди та судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровськена користь ОСОБА_1 з 65 000,00 грн до 130 000,00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, відповідно збільшивши суму судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровськена користь держави з 1 073,60 грн до 1 300,00 грн.

В іншій оскаржуванійчастині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 березня 2024 року.

Судді: