№ 207/3570/23
№ 2/207/91/24
01 лютого 2024 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Погребняк Т.Ю.
при секретарі Морозові В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
26 липня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ворон А.І. звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 61 121 грн. 47 коп., а також судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 червня 2009 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Заводському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 178. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.10.2011 року по справі №2-2052/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шлюб розірвано. 04 листопада 2010 року за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 2-2616/10 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% (наразі 50%) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 листопада 2010 року до повноліття дитини. Виданий за вказаним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська виконавчий лист № 2-2617 від 15.11.2010 р. перебуває на примусовому виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства (м. Одеса), виконавче провадження ВП № 49562900. Незважаючи на необхідність матеріального утримання з боку Відповідача неповнолітньої дитини, Відповідач систематично навмисно не сплачує аліменти та ухиляється від виконання судового рішення, внаслідок чого утворилась значна заборгованість по аліментах.
Представник позивача адвокат Ворон А.І. в наданій суду письмовій заяві підтримав позовну заяву в повному обсязі та просив її задовольнити, розглянути справу без його участі та без участі позивача, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 280 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, взявши до уваги позицію сторін, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2009 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Заводському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 178. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.с. 11). Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.10.2011 року по справі №2-2052/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шлюб розірвано (арк. с. 12-13). 04 листопада 2010 року за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 2-2616/10 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 листопада 2010 року до повноліття дитини (арк.с. 15). Виданий за вказаним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська виконавчий лист № 2-2617 від 15.11.2010 р. перебуває на примусовому виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства (м. Одеса), виконавче провадження ВП № 49562900 (арк.с. 16). Згідно з Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 49562900, наданим державним виконавцем Заводським відділом державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Квашиним А.В., у Відповідача з вересня 2021 року по червень 2023 року утворилась заборгованість по аліментам в розмірі 61 121.47 грн.(арк.с. 17). Боржник аліменти за рішенням суду не сплачує.
Відповідно до ч. 1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.
Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати останнім аліментів на утримання дитини та з відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 СК України.
У відповідності до ч. 1 ст 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частин 4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Судом встановлено, що 14.07.2023 року між адвокатом Ворон Артемом Іголровичем та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги. Також, матеріали справи містять розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. на користь держави.
Керуючись ст.ст. 180, 195, 196 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 (вісімсот одна тисяча сімдесят три) грн. 00 коп. на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий суддя Погребняк Т.Ю.