Номер провадження: 22-ц/813/7257/24
Справа № 515/978/24
Головуючий у першій інстанції Миргород В.С.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Наталя Сергіївна

на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 03 вересня 2024 року

за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» в особі представника адвоката Наталії Шидерової, суб`єкт оскарження дій: старший державний виконавець Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісецька Анастасія Валеріївна, стягувач: ОСОБА_1 (померла) на дії державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У червні 2024 року заявник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» через свого представника адвоката Н. Шидерову, в рамках виконавчого провадження № 43170813 з примусового виконання виконавчого листа № 2-376/10, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області 18 травня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитом у розмірі 295 711,79 грн, звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати постанову старшого державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісецької А.В. від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження №43170813, у зв`язку зі смертю боржника, оскільки така є передчасною та не відповідає нормам чинного законодавства, у зв`язку з не перевіркою державним виконавцем допущення відповідних правовідносин правонаступництва.

У вказаній скарзі заявник просив поновити строк на подання скарги, у зв`язку з його пропуском з поважних причин, посилаючись на те, що про винесення 07 листопада 2019 року державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження №43170813, АТ «Ощадбанк» стало відомо 06 червня 2024 року з автоматизованої системи виконавчих проваджень. Станом на 07 червня 2024 року на адресу Банку вказаної постанови не надходило.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 03 вересня 2024 року ухвалено клопотання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення строку для подання скарги на постанову старшого державного виконавця Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Анастасія Валеріївна від 07.11.2019 року, про закінчення виконавчого провадження №43179813 - залишити без задоволення.

Скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», суб`єкт оскарження дій: старший державний виконавець Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісецька Анастасія Валеріївна, стягувач: ОСОБА_1 (померла) на дії державного виконавця - залишити без розгляду.

Ухвала суду вмотивовано тим, що заявник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, без поважних причин, оскільки про смерть боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 43170813, заявнику фактично було відомо 02 січня 2020 року при отриманні постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 54128868 про звернення стягнення на предмет іпотеки що належить ОСОБА_1 , а до суду із скаргою банк звернувся лише 10 червня 2024 року. При цьому, наведені представником заявника обставини в обґрунтування поважності причин пропущеного строку не пов`язані з істотними труднощами, які б могли об`єктивно зашкодити йому своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Н.С. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на те, що суд першої інстанції розглянув справу без всебічної і повної перевірки обставин справи, не дослідивши та не оцінивши в сукупності надані докази, просять скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при розгляді скарги в суді першої інстанції державним виконавцем не надано доказів направлення постанови про закінчення виконавчого провадження № 43170813 від 07.11.2019, стягувачу АТ «Ощадбанк», матеріали справи таких доказів також не містять.

Наголошується, що стягувач не отримував постанову про закінчення виконавчого провадження № 43170813 від 07.11.2019 року, а те, що заявник дізнався про смерть боржника в рамках іншого виконавчого провадження № 54128868 не спростовує того факту, що державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка є незаконною, та не направлено її на адресу стягувача у відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку представника, висновки суду першої інстанції, щодо неотримання скаржником постанови від 07.11.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 43170813 не перешкоджало своєчасному зверненню за захистом своїх порушених прав з огляду на відкритий доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, є помилковим та необґрунтованим, та зробленим без урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 та від 11.10.2019 у справах № 910/22695/13.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник АТ «Ощадбанк» Поплавська О.В. у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

26.11.2024 року на адресу апеляційного суду від Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в.о. начальника відділу Барбінягри В. надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без розгляду, а оскаржувану ухвалу без змін, також просять розгляд справи проводити без їх участі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

На виконання ухвали суду від 01 серпня 2024 року, державним виконавцем надано акт вилучення виконавчого провадження №43170813 для знищення від 26 січня 2023 року та згідно з цим актом проведено знищення виконавчих проваджень завершених у 2019 році, через закінчення строків їх зберігання у тому числі і виконавчого провадження №43170813.

Як зазначає заявник у своїй скарзі та це підтверджується доданими до скарги матеріалами, 02 січня 2020 року на адресу Банку надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження за іншим виконавчим провадженням № 54128868 від 07 листопада 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №515/2362/14-ц, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 , в якій зазначено, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 9760 від 22 вересня 2019 року.

22 січня 2020 року АТ «Ощадбанк» звернувся до Татарбунарської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття заяви як кредитора з вимогою до спадкоємців ОСОБА_1 , оскільки дотепер за боржником обліковується: заборгованість у розмірі 302182,76 грн за виконавчим листом №515/2362/14-ц, виданим Татарбунарським районним судом Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 544 від 27 червня 2008 року; заборгованість у розмірі 3021,82 грн за виконавчим листом №515/2362/14-ц, виданим Татарбунарським районним судом Одеської області; заборгованість у розмірі 295 831,47 грн за виконавчим листом №2-376/10, виданим 18 травня 2010 року Татарбунарським районним судом Одеської області.

31 серпня 2020 року на адресу Банку надійшов лист від Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області про те, що заведена спадкова справа №16-2020 щодо майна ОСОБА_1

АТ «Ощадбанк» зі скаргою до суду звернувся 10 червня 2024 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Аналогічна норма викладена в частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Ст. 123 ЦПК України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Аналіз наведених правових норм та практики Верховного Суду дає підстави для висновку, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.126 ЦПК України).

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Дія, яку оскаржує представник скаржника, була вчинена державним виконавцем 07 листопада 2019 року. Скарга на зазначені дії скаржником подана 10 червня 2024 року, тобто з пропуском процесуального десятиденного строку на її подання.

Зі змісту скарги вбачається, що 02.01.2020 року на адресу скаржника (Банку) надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження (за іншим виконавчим провадженням ВП № 54128868).

Отже, скаржнику, достеменно було відомо про смерть боржника та про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 43170813, з виконавчого провадження № 54128868, оскільки Банком вчинялися дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки кредитором спадкодавця, натомість скарга до суду була направлена лише 10.06.2024 року.

У даному випадку заявник як юридична особа, яка багато років здійснює банківську діяльність в Україні і має значний досвід участі у судових процесах (як свідчать дані Єдиного державного реєстру судових рішень), міг усвідомлювати порушення своїх прав як стягувача та передбачити відповідні процесуальні обмеження в подальшому.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ст.122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Зазначені скаржником обставини, не є поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, в зв`язку з чим підстави для його поновлення відсутні.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Отже, заявником не зазначено достатніх підстав та не надано належних доказів, які заважали йому, як стягувачу, при належній турботливості і обачності звернутися до державної виконавчої служби потягом тривалого часу із заявою з приводу стану відомого йому виконавчого провадження, а також не наведено поважні обставини, що не залежали від його волевиявлення і внаслідок яких він пропустив строк звернення з скаргою на постанову державного виконавця.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені заявником обставини не є поважними причинами пропуску строку.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини, їм надано належну оцінку, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє адвокат Шидерова Наталя Сергіївна залишити без задоволення.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький