Справа № 587/2972/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., представника боржника Фомінова Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року представник заявниця в особі свого представника - адвоката Фомінова Р.М. звернулася до суду з заявою про перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що 19 серпня 2024 року Сумським районним судом Сумської області видано судовий наказ у справі № 587/2972/24 за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. Заявник зазначав, що головною підставою видачі судового наказу є безспірність вимог. ОСОБА_2 не вбачає виникнення у ОСОБА_1 безспірного права грошової вимоги, а саме права на стягнення аліментів з огляду на відсутність беззаперечних доказів перебування сина ОСОБА_3 на самостійному утриманні батька, а тому спір між батьками щодо права на отримання аліментів та їх розмір підлягає вирішенню судом в порядку позовного провадження. Враховуючи особливий порядок розгляду та відсутність процесуальних можливостей боржниці заперечити проти вимоги, навести свої доводи та надати відповідні докази, представник вважав, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу не були враховані обмежені можливості боржниці прийняти участь при вирішенні спору, який для неї є вкрай важливий та який вона прагне вирішити з позиції справедливості. Крім того, факт стягнення з неї аліментів психологічно принижує її материнські почуття, оскільки боржниця вважає себе турботливою матір`ю, яка поміж іншим намагається фінансово утримувати сина в добровільному, а не в примусовому порядку. На даний час в провадженні Сумського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Боржниця розглядає заяву стягувача про винесення судового наказу про стягнення з неї аліментів виключно як знаряддя помсти, оскільки вона як мати приймає участь в житті дитини, в тому числі в утриманні сина. З ОСОБА_1 у неї існує домовленість, за якою вона виїхала за кордон з метою заробітку коштів на навчання обох її синів та для подальшого вступу ОСОБА_3 до ВНЗ. Тому винесений судовий наказ без повідомлення та без врегулювання питання утримання спільного сина для ОСОБА_2 був надзвичайно неочікуваним та таким, що не відповідає обставинам справи. Окрім того, до сих пір не вирішеним є питання визначення місця проживання сина ОСОБА_3 , і відповідно стягувач не має права вимоги аліментів на його користь на утримання дитини. Стягувач скористався відсутністю ОСОБА_2 за місцем проживання та подав до суду заяву про винесення судового наказу про стягнення на свою користь аліментів на утримання сина. Дані відомості не були відомі суду під час розгляду судового наказу, а тому не можуть слугувати як факт переоцінки доказів. Вищевикладені обставини представник вважав нововиявленими в розумінні положень ст. 423 ЦПК України, оскільки під час розгляду заяви про видачу судового наказу, враховуючи особливий порядок розгляду таких заяв, вказані обставини не були предметом дослідження, ним не надавалась оцінка, тоді як вони впливають на висновки суду під час винесення судового наказу. Представник заявниці вважав, що, оскільки ці обставини не були відомі суду під час винесення судового наказу про стягнення аліментів, то його необхідно скасувати.

Заслухавши пояснення представника боржниці ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заява необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. ст. 160, 161 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (ч. 8 ст. 170 ЦПК України).

Відповідно до ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4 передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із п. 4 вказаної Постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Пункт 7 даної Постанови визначає, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Суд приходить до висновку, що наведені представником заявниці обставини не є істотними і не впливають на правильність виданого судом 19 серпня 2024 року судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, - і не оспорюється сторонами, - що сімейні відносини між подружжям ОСОБА_5 припинилися, сторони не проживають однією сім`єю, син ОСОБА_3 залишився проживати з батьком і перебуває на його утриманні, ОСОБА_2 на даний час перебуває у Німеччині, тобто у ОСОБА_1 були підстави для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , а у суду були підстави для винесення судового наказу.

Враховуючи наведене вище, оскільки судом не встановлено наявність нововиявлених обставин, які б могли потягнути за собою скасування судового наказу, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами відсутні.

Керуючись ст. ст. 263-265, 354, 423, 429 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини за її безпідставністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко