Номер провадження: 22-ц/813/2623/24
Справа № 1507/2111/12
Головуючий у першій інстанції Раца В.А.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2

на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 15 вересня 2023 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У січні 2023 року ОСОБА_3 , представник заявниці ОСОБА_1 , який здійснює свої повноваження на підставі довіреності від 18.07.2023 року, звернувся до суду шляхом формування документу в системі «Електронний суд» із заявою та просив визнати виконавчі листи, видані 21.11.2012 року Болградським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 16.10.2012 року по справі № 1507/2111/12, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 590 М від 14.12.2007 року з розмірі 5495,95 доларів США, що за курсом станом на 14.05.2012 року, складає 43 912,64 грн, а також судові витрати в сумі 439,12 грн - такими, що не підлягають виконанню.

Заяву обґрунтовує тим, що 16.10.2012 року Болградський районний суд Одеської області ухвалив рішення по справі №1507/2111/12, яким стягнув солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 590 М від 14 грудня 2007 року в розмірі 5495,95 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2012 року складає 43 912,64 грн, а також судові витрати в сумі 439,12 грн. Рішення суду набрало законної сили та на його виконання були видані виконавчі листи. Станом на 20 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_1 була ліквідована, про що свідчить відповідна довідка АТ КБ «ПриватБанк», правонаступника стягувача. Так як боржником ОСОБА_1 було добровільно виконано її обов`язок по погашенню заборгованості поза межами виконавчого провадження, тому представник заявника звертається з цією заявою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 15.09.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмовлено.

Ухвала суду вмотивовано тим, що заявником не надано доказів добровільного виконання виконавчого листа поза межами виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бендерук О.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, на недоведеність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким визнати таким, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані 21 листопада 2012 року Болградським районним судом Одеської області, на виконання рішення суду від 16 жовтня 2012 року по справі 1507/2111/12 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 590 М від 14 грудня 2007 року в розмірі 5495 доларів і 95 центів США, що за курсом складає 43912 гривень 64 копійки, а також судові витрати в сумі 439 гривень 12 копійок.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В скарзі зазначено, що стороною заявника надана копія довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 20 лютого 2023 року № 97GPKKPFGPQJB2U7, згідно якої ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» взагалі. Представник банку 11 серпня 2023 року подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що банком ініційовано службове розслідування щодо видачі довідки № 97GPKKPFGPQJB2U7 від 20 лютого 2023 року про відсутність заборгованості перед Банком. Ухвалою від 11 серпня 2023 року суд першої інстанції задовольнив зазначене клопотання, надавши Банку строк до 15 вересня 2023 року. Станом на 15 вересня 2023 року банк не надав суду результатів службового розслідування, щодо видачі вищезазначеної довідки. Таким чином, не спростував законність її видачі. Однак суд першої інстанції цей доказ, мотивував, що в довідці не зазначено, що заборгованість за кредитним договором № 590 М від 14 грудня 2007 року погашена добровільно. Разом з тим, суд прийняв до уваги Розрахунок заборгованості за договором № 590 М від 14.12.2007 року, хоча цей доказ на думку апелянта, на відміну від довідки банку № 97GPKKPFGPQJB2U7 не можна вважати таким, що відповідає вимогам статей 76-80 ЦПК України.

Також, в скарзі наголошується, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання давно сплив. Як убачається з листа в.о. начальника Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 5874/21.82 від 16 лютого 2023 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 43034176 з примусовим виконанням виконавчого листа по справі № 1507/2111/12 виданого 21.11.2012 року Болградським районним судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 43912 гривень 64 копійки, яке 27.06.2014 року було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На теперішній час відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 на примусовому виконанні у відділі не перебувають. Однак, судом першої інстанції не надано оцінки цій обставині.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Бендерук О.М. у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 в поданій заяві.

Представник ПАТ «ПриватБанк» Яковлєва-Ангеловська О.А. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , наголошувала, що заявником не надано доказів ані виконання нею виконавчого листа, ані прощення боргу з боку ПАТ «ПриватБанк» саме за зазначеним у заяві виконавчим листом. Довідка, яка надана заявником не свідчить про те, що борг за договором поруки за № 590МР/1 від 14.12.2007 року був ліквідований.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

16.10.2012 року Болградський районний суд Одеської області ухвалив рішення у справі №1 507/2111/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 і ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором про стягнення заборгованості, згідно з яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 590 М від 14 грудня 2007 року в розмірі 5 495 доларів і 95 центів США, що, за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.05.2012 року, складає 43 912,64 грн, а також судові витрати в сумі 439,12 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення суду та пред`явило документ до примусового виконання.

Зазначене не заперечується учасниками справи та підтверджується, в тому числі листом в.о. начальника Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області вих. №5874/21.12 від 16.02.2023 року, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 43034176 з примусового виконання виконавчого листа по справі №1507/2111/12, виданого 21.11.2012 року Болградським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 43 912,64 грн, яке 27.06.2014 року було завершено на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ було повернуто на адресу стягувача. В межах цього провадження 17.04.2014 року постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на майно боржника.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» №97GPKKPFGPQJB2U7 від 20.02.2023 року за підписом керівника Напрямку операційного обслуговування Іванової Н.М., ОСОБА_1 станом на 20.02.2023 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», при цьому не зазначено, що заборгованість за кредитним договором № 590 М від 14 грудня 2007 року погашена добровільно.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №590М від 14.12.2007 року наданого АТ КБ «ПриватБанк» станом на. 08.08.2023 року, вона становить 5 102 515,49 грн, тобто зобов`язання не виконане до цього часу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми, єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Згідно з ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник посилався на те, що станом на 20 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_1 була ліквідована, про що свідчить відповідна довідка АТ КБ «ПриватБанк», правонаступника стягувача. Боржником ОСОБА_1 було добровільно виконано її обов`язок по погашенню заборгованості поза межами виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язання ОСОБА_1 за рішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.10.2012 року у справі № 1507/2111/12.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав на які посилається заявник.

Судом першої інстанції правильно зазначено в мотивувальній частині ухвали, що відомостей того, що виконавче провадження з виконання ухваленого Болградським районним судом Одеської області рішення було закрите у зв`язку з повним розрахунком не надано, а також представником банку спростовано інформацію про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 , та відповідно до листа відділу виконавчої служби, виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Такі мотиви суду узгоджуються з положеннями статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд прийшов вірного висновку, що обставина на яку посилається заявник, а саме добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження є підставою для закінчення виконавчого провадження, але заявником не надано доказів добровільного виконання виконавчого листа поза межами виконавчого провадження, а довідка, яка надана заявником не свідчить про те, що борг за договором поруки № 590МР/1 від 14.12.2007 року був ліквідований або добровільно сплачений. Отже, заявником не надано доказів добровільного виконання виконавчого листа поза межами виконавчого провадження.

Інших, передбачених законом підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заявниками доведено не було, у зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні їх заяви.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норми права та незгоди з вказаними вище висновками суду.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини, їм надано належну оцінку, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький