БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/573/24, cправа № 361/6928/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2024 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Бас Я.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Маковій Віктор Володимирович,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Панков Дмитро Володимирович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в c т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя; у порядку поділу майна подружжя визнати за нею та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині на вищевказану квартиру, а також вирішити питання про стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначається, що 19 жовтня 2002 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2022 року у справі № 361/10623/21, що набрало законної сили 01 вересня 2022 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 жовтня 2002 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції

У період перебування у шлюбі сторонами придбано нерухоме майно, а саме квартиру

АДРЕСА_1 .Вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

20 квітня 2023 року на адресу суду надійшов відзив від на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 вказав, що позовні вимоги не визнає.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3 про залишення даного позову без розгляду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року витребувано докази у справі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, 30 травня 2024 року та

27 листопада 2024 року її представник ОСОБА_4 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в яких вказав, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, врахувавши при цьому, що відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно 06 березня 2007 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 19 жовтня 2002 року, про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1534. Прізвище після одруження чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_6 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2022 року у справі № 361/10623/21, що набрало законної сили 01 вересня 2022 року, розірвано шлюб між сторонами.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2024 року № 374335190 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстрованого у реєстрі № 241, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстрованого у реєстрі № 241, ОСОБА_2 купив у ТОВ «Компанія з управління активами «СІТІ КЕПІТАЛ» квартиру АДРЕСА_1 . З договору купівлі-продажу вбачається, що житлова площа квартири становить 31,5 кв.м, загальна 65,7 кв.м.

Згідно зі звітом про незалежну експерту оцінку двокімнатної квартири, складеного ТОВ ЕНФІЛД КОНСАЛТ», ринкова вартість квартири станом на 08 грудня 2022 року складає 1 180 760 грн. 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від

24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Не визнаючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, відповідач посилається на ті обставини, що позивач обрав неналежний спосіб захисту цивільних прав, вважаючи, що спірна квартира є неподільною річчю. Разом з тим, вказані доводи відповідача є необґрунтованими та жодним доказом не підтверджені. Двокімнатна квартира, що є предметом спору не може вважатися неподільною річчю, оскільки її можна поділити без втрати цільового призначення.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності, що підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61 21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі

№ 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано угоду про надання правової допомоги від 08 грудня 2022 року, акт приймання-передачі від 12 грудня

2022 року та квитанцію від 12 грудня 2022 року про сплату витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Суд приймає до уваги квитанцію про сплату послуги від 12 грудня 2022 року на суму 10 000 грн. 00 коп.

Тому, враховуючи характер та обсяг виконаних адвокатом робіт (перелічений у відповідних розрахунках та акті прийому-передачі), час витрачений на їх виконання, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 5 905 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 й ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна колишнього подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину квартири

АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 5 905 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ять) грн. 00 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин