КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/7113/22 Головуючий у суді І інстанції Анохін А.М.
Провадження № 22-ц/824/1924/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , який на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року зобов`язаний щомісячно сплачувати їй аліменти у твердій грошовій сумі на спільних неповнолітніх дітей, належним чином не виконує це зобов`язання, чим допустив виникнення заборгованості розмірі 46 610,77 грн, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01 серпня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, тому відповідно до вимог статті 196 СК України вона має право на отримання неустойки (пені), загальний розмір якої за весь час прострочення за її обрахунками складає 100 357,73 грн, однак, враховуючи, що сума пені не може перевищувати сукупну вартість заборгованості по аліментам, просила стягнути з відповідача на її користь 46 610,77 грн пені за прострочення сплати аліментів разом з понесеними судовими витратами.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 46 610,77 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що районний суд не встановив вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів. Відповідач погасив заборгованість по аліментам та сплатив призначений державним виконавцем штраф, однак суд не взяв ці докази до уваги. Також суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки.

На апеляційну скаргу від представника позивачки - адвоката Пилипця А.Ю. надійшов відзив, у якому вказано, що пеня була нарахована за період з 19 липня 2021 року по 01 серпня 2022 року, однак заборгованість по аліментам відповідач погасив лише у вересні 2022 року, отже погашення цієї заборгованості не може вплинути на розрахунок пені. Просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4 000,00 грн щомісячно (по 2 000,00 грн на кожну дитину), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 19 липня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Виконавчий лист № 758/9802/21, виданий 02 лютого 2022 року на виконання зазначеного судового рішення, перебуває на примусовому виконанні Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого 08 лютого 2022 року.

Відповідно до довідки-розрахунку старшого державного виконавця Бондаренка О.С. від 01 серпня 2022 року № НОМЕР_1/3 заборгованість боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 46 610,77 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року, внаслідок чого в нього існує заборгованість по сплаті аліментів. Суд відхилив доводи відповідача щодо відсутності його вини у несплаті аліментів, наявності скрутного матеріального становища, погашення заборгованості по аліментам та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 19 липня 2021 року по 01 серпня 2022 року у розмірі 46 610,77 грн, що становить 100 % розміру вказаної заборгованості по аліментам.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати своєчасно необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України.

З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально утримувати спільних з позивачкою дітей в обсязі не меншому, ніж це визначено рішенням суду, яке набрало законної сили, а також створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя нарівні з позивачкою.

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з часу ухвалення Подільським районним судом м. Києва рішення від 06 грудня 2021 року аліменти жодного разу не сплачував. Отже, державний виконавець розрахував заборгованість зі сплати аліментів за період з 19 липня 2021 року (початок сплати аліментів визначений судом) до 01 серпня 2022 року.

Вказаний розрахунок заборгованості є чинним і в установленому законом порядку не скасовувався, тому відсутні підстави не брати його до уваги та не використати за основу при обрахунку стягнутої неустойки.

Розрахунок пені, наданий позивачкою, визначає її розмір за період з 19 липня 2021 року по 01 серпня 2022 року в сумі 100 357,73 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він сплатив заборгованість по аліментам і на підтвердження даної обставини надає лист старшого державного виконавця Бондаренка О.С. від 10 травня 2023 року, відповідно до якого заборгованість по сплаті аліментів була погашена ОСОБА_1 23 вересня 2022 року.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами представника позивачки в тому, що погашення заборгованості відбулось поза періодом, за який позивачка нарахувала пеню, отже ця обставина жодним чином не може вплинути на розмір пені.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів об`єктивно наявна та вбачається з матеріалів справи, оскільки останній достовірно знав про існування, як судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на спільних неповнолітніх дітей та їх розмір, так і виконавчого провадження з приводу примусового стягнення з нього аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У даній справі відповідач розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 серпня 2022 року не оспорював і не надав доказів, що його було звільнено від сплати боргу по аліментах, як це передбачено частиною другою статті 197 СК України.

Отже, врахувавши, що з вини відповідача, який був зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачці аліменти на дітей за рішенням суду та допустив невиправдану бездіяльність при виконанні зазначеного батьківського обов`язку, виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка ним не погашається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованоговисновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені), передбаченої статтею 196 СК України, у розмірі 46 610,77 грн, що становить 100 % розміру заборгованості по сплаті аліментів відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного державним виконавцем за період із 19 липня 2021 року по 01 серпня 2022 року.

Відповідач, як платник аліментів на підставі частини другої статті 196 СК України не порушував питання про зменшення розміру неустойки з урахуванням його матеріального та сімейного стану і не оспорював розрахунок пені, який наданий позивачкою.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній