Номер провадження: 22-ц/813/1346/24
Справа № 496/3445/22
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхове бюро України про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Горяєва І.М. 15 березня 2023 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду першої інстанції з позовом, який було уточнено, до Моторного (транспортного) страхове бюро України про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.12.2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок якої ОСОБА_5 від отриманих травм загинув на місці пригоди. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 20.12.2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001460 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автобуса марки «MERCEDES», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за Договором міжнародного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів згідно «Зеленої картки» №MD/15/YL02970832.

Зважаючи на те, що батьки загиблого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягли пенсійного віку та перебували на утриманні у свого сина ОСОБА_5 , то останні володіють правом на відшкодування утримання у зв`язку із втратою годувальника. Транспортний засіб - автобус марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований у Республіці Молдова. 30.12.2021 року на адресу МТСБУ було направлено заяву про виплату страхового відшкодування для: батька загиблого - ОСОБА_1 , матері загиблого - ОСОБА_2 , та доньки загиблого - ОСОБА_3 . Загальна сума страхового відшкодування складає 563305,00 грн., з яких: 78000,00 грн. (по 26000,00 грн. для кожного позивача) - моральна шкода; 468000,00 грн. (по 234000,00 грн. для позивача 1 та позивача 2) - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника; та 17305,00 грн. (для позивача 3) - витрати на поховання. Листом від 06.04.2022 року МТСБУ повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання належним чином завіреної копії документу (вироку суду, постанови слідчого про закриття кримінального провадження), що підтверджує настання відповідальності іншого учасника за скоєння ДТП. З рішенням відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийнятої рішення про виплату страхового відшкодування позивачі не погодились та вважали його безпідставним, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 :

- страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 26000 грн., страхове відшкодування (на утримання у зв`язку із втратою годувальника) у розмірі 234000 грн., а всього разом - 260000 грн.;

- пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 68739,14 грн., три відсотки річних у розмірі 4957,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 28962,67 грн., а всього разом 102660,21 грн.;

- понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 :

- страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 26000 грн., страхове відшкодування (на утримання у зв`язку із втратою годувальника) у розмірі 234000 грн., а всього разом - 260000 грн.;

- пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 68739,73 грн., три відсотки річних у розмірі 4957,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 28962,67 грн., а всього разом 102660,21 грн.;

- понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 :

- страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 26000 грн., страхове відшкодування (витрати на поховання) у розмірі 17305 грн., а всього разом - 43305 грн.;

- пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 6873,97 грн., три відсотки річних у розмірі 495,78 грн., інфляційні втрати у розмірі 2896,27 грн., а всього разом 10266,02 грн.;

- понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

В апеляційній скарзі представник Моторного (транспортного) страхового бюро України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі зазначає, що позивачами не доведено та судом першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були на повному утриманні померлого, одержували від сина допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобу до існування.

Зв таких обставин, суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були на утриманні загиблого і останній являвся їх годувальником, оскільки матеріали справи не містять доказів, що померлий ОСОБА_5 надавав позивачам матеріальну допомогу, яка була їх постійним і основним джерелом існування.

Сторони про розгляд справи на 05 березня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники позивачів та відповідача.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4 , керуючи автобусом марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 (маршрут «Кишинів-Чорноморськ»), по 28 км + 900 а/д Одеса-Рені, рухаючись у напрямку м. Одеса, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих травм загинув на місці пригоди, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 5490 від 21.12.2021 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 23.12.2021 року (а.с. 30-31).

30.12.2021 року на адресу МТСБУ було направлено заяву про виплату страхового відшкодування для: батька загиблого - ОСОБА_1 , матері загиблого - ОСОБА_2 та доньки загиблого - ОСОБА_6 (а.с. 14-15).

З листа МТСБУ від 06.04.2022 року вбачається, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання належним чином завіреної копії документу (вироку суду, постанови слідчого про закриття кримінального провадження), що підтверджує настання відповідальності іншого учасника за скоєння ДТП (а.с. 38).

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 20 грудня 2021 року були внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001460 та розпочато досудове розслідування за знаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 36).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23.02.1982 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 (а.с. 24).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 07.10.2002 року, ОСОБА_5 є батько ОСОБА_3 (а.с. 28).

Згідно довідки про розмір пенсії ОСОБА_1 , за період з січня по грудень 2021 року останній отримав 21818 грн. (а.с.54).

ОСОБА_2 за період з січня по грудень 2021 року отримала пенсію у розмірі 32994,70 грн. (а.с.55).

З довідки про склад сім`ї ОСОБА_5 вбачається, що останній на день смерті проживав однією сім`єю з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 56).

Згідно ч. 3 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пп. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 40.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

За приписами пп. «в» ст. 41.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України, така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Згідно п. 27.2 Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно положень ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягли пенсійного віку, та перебували на утриманні у свого сина ОСОБА_5 , то останні мають право на відшкодування шкоди.

Грошова сума, в межах якої страхова компанія (МТСБУ) зобов`язана здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов такого договору, називається обов`язковим лімітом відповідальності страховика (МТСБУ). Окремо встановлено розмір обов`язкового ліміту відповідальності страховика (МТСБУ) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну його життю та здоров`ю, а також за шкоду, заподіяну майну. Транспортний засіб - автобус марки «MERCEDES», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований у республіці Молдова.

Враховуючи норми ст. 27.2 Закону та ст. 1200 ЦК України, що встановлюють нижню межу відшкодування шкоди внаслідок втрати годувальника, така сума прирівнюється до 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день страхового випадку.

Вказане відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі №446/2163/17, від 09.12.2021 року у справі №455/1255/20.

Згідно п. 27.3 Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «і» пункту 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його».

Щодо посилання представника відповідача у відзиві про те, що позивачами не надано до суду доказів на підтвердження наявності винного діяння, оскільки не встановлена вина особи, та відсутність судового рішення про встановлення вини особи винної у дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювана, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні, при цьому факт завдання шкоди позивачу є встановленим та не підлягає доказуванню.

Крім того, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із доводами позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що останнім без законних на те підстав не було виплачено страхове відшкодування з боку МТСБУ, що порушило право позивачів на отримання страхового відшкодування у строки, передбачені законом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом стягнення на їх користь страхового відшкодування (на утримання у зв`язку із втратою годувальника) та страхового відшкодування (моральної шкоди).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Позивачі (потерпілі), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяються правами за цим договором: на їх або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

На підставі викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачами надано суду першої інстанції договори про надання правничої допомоги від 23.12.2021 року, ордер адвоката Ільків М.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, також надано детальний описи наданих послуг, та квитанції до прибуткового касового ордеру №23/23, 25/23, 24/23 на підставі договору про надання правової допомоги від 23.12.2021 року у розмір по 6500 грн.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому від представника відповідача, в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України, не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та/або їх необґрунтованості, які підлягають розподілу між сторонами, також характер справи, її значення для позивача, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, на підставі чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що понесені позивачами витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, слід покласти на відповідача у розмірі 6500 гривень.

Доводи апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України про те, що позивачами не доведено та судом першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були на повному утриманні померлого, одержували від сина допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобу до існування, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів, не спростованих відповідачем, вбачається, що ОСОБА_5 на день смерті проживав однією сім`єю з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки про розмір пенсії ОСОБА_1 , за період з січня по грудень 2021 року останній отримав 21818 грн., ОСОБА_2 за вказаний період отримала пенсію у розмірі 32994,70 грн. (а.с.55).

Крім того, при подачі заяви до МТСБУ про виплату страхового відшкодування позивачами було повідомлено, що загиблий ОСОБА_5 працював не офіційно, утримував своїх батьків, проживав з ними за однією адресою.

Таким чином, враховуючи, що позивачі є пенсіонерами та отримують мінімальний розмір пенсії, а померлий ОСОБА_5 був фізично здоровою, працездатною особою молодого віку, проживав разом із батьками, то колегія суддів доходить до висновку, що факт перебування батьків ОСОБА_5 на утриманні у останнього є доведеним належними доказами. Саме лише посилання відповідача на те, що ОСОБА_5 працював не офіційно, не може бути правовою підставою для позбавлення відповідачів права на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15.03.2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 28 березня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе