Справа №443/367/24
Провадження №2/443/247/24
РІШЕННЯ

іменем України

23 квітня 2024 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Шевчука І.З.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа територіальна громада села Монастирець в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Монастирець Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я " ОСОБА_4 "; визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,63 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної адміністрації від 30.05.1997 року № 332.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,63 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5 від 31.05.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради № 50 від 19.01.2024 року, ОСОБА_4 дійсно постійно проживала та була зареєстрована в с. Монастирець Стрийського (Жидачівського) району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради заповіту від імені ОСОБА_4 не посвідчувалось. На день смерті ОСОБА_4 разом з нею була зареєстрована та проживала її донька ОСОБА_1 , 1976 року народження. Зазначає, що крім неї, іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті матері були дочки покійної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак вони спадщину не прийняли у жоден із способів, передбачених законом. Вона постійно проживала із матір`ю на час її смерті, не відмовлялася від спадщини, продовжувала проживати у спадковому будинку та користуватися майном матері, а тому прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном проте юридично спадщину не оформляла.

26.01.2024 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовив у видачі такого через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради, що належала померлій і є спадковим майном. Також, нею самостійно виявлено певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні прізвища " ОСОБА_4 "-" ОСОБА_4 ".

За таких обставин вона вимушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 14.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить у зв`язку із визнанням позову відповідачами розглянути справу без їх участі у підготовчому судовому засіданні. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, 15.04.2024 року подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач - ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явилася, 16.04.2024 року подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Представник третьої особи - Журавненської селищної ради Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви. Крім того просить суд розглянути дану справу без участі їхнього представника.

Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 01.09.2002 року в с.Монастирець, Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання зареєстрована у с.Монастирець, з 05.08.2002 року (а.с.6 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим повторно Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.01.2024 року (а.с.11).

Після смерті матері відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,63 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5 від 31.05.1997 року (а.с.15).

Згідно довідки Журавненської селищної ради № 50 від 19.01.2024 року, ОСОБА_4 дійсно постійно проживала та була зареєстрована в с. Монастирець Стрийського (Жидачівського) району Львівської області до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради заповіту від імені ОСОБА_4 не посвідчувалось. На день смерті ОСОБА_4 разом з нею була зареєстрована та проживала її донька ОСОБА_1 , 1976 року народження (а.с.12).

Оскільки ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім позивачки спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 були її дочки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_9 помер швидше за свою дружину, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 (а.с.10).

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спадщину за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у жоден із передбачених законом способів не прийняли, що підтверджується також поданими ними письмовими заявами (а.с.37, 42).

Натомість ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті своєї матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75714422 від 06.02.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за законом, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №32/02-31 від 26.01.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради Стрийського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном (а.с.14).

Крім того, позивачкою самостійно виявлено певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні прізвища " ОСОБА_4 "-" ОСОБА_4 ".

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із довідки Журавненської селищної ради Львівської області №111 від 19.02.2024 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Монастирець Жидачівського району Львівської області та ОСОБА_4 , на яку зареєстровано та видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, одна і та ж особа (а.с.17).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, достатньо стверджується факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Монастирець Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я " ОСОБА_4 ", а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Предметом спору у даній справі є право на земельні ділянки (пай), які знаходяться на території Монастирецької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у серпні 2002 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_4 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5, зареєстрованого 31.05.1997 року, реєстраційний номер 564, площа земельної ділянки - 0,63 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р. №332, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №576/15-24 від 12.02.2024 року (а.с.17).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (пай), яка знаходиться на території Монастирецької сільської ради, Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Монастирець Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я " ОСОБА_4 ".

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,63 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної адміністрації від 30.05.1997 року № 332.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка