КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3115/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року (суддя Плахотнюк К.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет», третя особа: державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Урупа Андрій Федорович про скасування рішення державного реєстратора,

встановив:

у грудні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Урупи А.Ф. від 29 листопада 2018 року індексний номер 44312170 та 443326424.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 19 квітня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу вона разом з ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_3 нежилі приміщенні з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22 в літ. «А»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 кв.м, в рівних частинах по частці кожному. На момент покупки приміщень записи про наявність обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні. 21 грудня 2018 року вона отримала ухвалу про призначення до розгляду заяви ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» щодо заміни сторони у виконавчому провадженні № 752/21043/15-ц, а ознайомившись 28 грудня 2018 року з матеріалами вказаної цивільної справи, дізналась, що є боржником у зазначеній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивачка посилалася на те, що з матеріалів цивільної справи № 752/21043/15-ц вбачається, що 15 лютого 2008 року між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 7/Ф, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3 131 000грн строком до 15 лютого 2018 року зі сплатою 20 % річних за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передано в іпотеку нежитлові приміщення з № 1 по № 12 (групи приміщень № 22 в літ. «А»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2кв.м 8 грудня 2014 року між ТОВ «Велес-Д» та ПАТ «Український Бізнес Банк» був укладений договір факторингу № 2, згідно якого ПАТ «Український Бізнес Банк» відступило ТОВ «Велес-Д» право вимоги за вказаним договором іпотеки.

Позивачка зазначала, що 9 лютого 2015 року, коли ТОВ «Велес-Д» було належним іпотекодержателем, ОСОБА_4 виконала кредитні зобов`язання в повному обсязі, що стало підставою для припинення обтяження зазначених нежитлових приміщень, які в подальшому були відчуженні на користь ОСОБА_3 , а згодом і на її з ОСОБА_2 користь.

Позивачка посилалася на те, що зазначений договір був визнаний нікчемним рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» № 4 від 30 листопада 2015 року, а 22 грудня 2015 року ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Білої І.В. звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 . Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року позов задоволено. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року заяву ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено та замінено сторону стягувача з ПАТ «Український Бізнес Банк» на його правонаступника - ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», а сторону боржника з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачка зазначала, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10 лютого 2015 року державним нотаріусом внесено запис про припинення іпотеки на підставі заяви ТОВ «Велес-Д» від 9 лютого 2015 року, однак 29 листопада 2018 року державним реєстратором Урупою А.Ф. скасовано зазначений запис та внесено запис про іпотеку на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року у справі № 910/32311/15, із зазначенням іпотекодержателя - ПАТ «Український Бізнес Банк», якого 29 листопада 2018 року, після державної реєстрації договору про відступлення права вимоги між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Факторинговакомпанія «Паритет», замінено на правонаступника - ТОВ «Факторингова компанія «Паритет».

Позивачка вважала, що підставою для внесення запису про припинення іпотеки є заява іпотекодержателя від 9 лютого 2015 року, а не сам договір факторингу, який пізніше визнано недійсним, а тому вважати, що рішенням КАГС від 14 листопада 2016 року скасовано документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію припинення іпотеки, є невірно, а рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки не було досліджено та скасовано господарським судом.

Також позивачка зазначала, що судове рішення господарського суду не містило будь-яких висновків з приводу правомірності припинення іпотеки або ж скасування рішення про припинення іпотеки нежилих приміщень № 1 по № 12 (групи приміщень 22 в літ. А), а відтак запис про припинення іпотеки не міг бути скасований державним реєстратором за заявою банка та підставі рішення суду про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, як і не могло бути внесено на цій же підставі нового запису про іпотеку, оскільки основне зобов`язання за кредитним договором припинено, а вказане рішення не встановлювало фактів стосовно вказаного рішення державного реєстратора чи документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року позов задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення державного реєстратора Урупи Андрія Федоровича (КП «Світоч» м. Києва) від 29 листопада 2018 року, індексний номер 44312170 та індексний номер 44326424; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» - адвокат Курочкін О.О. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове

рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.

Представник відповідача зазначає, що позивачка звернулась з позовом до неналежного відповідача, оскільки із заявою про вчинення оскаржуваних позивачкою реєстраційних дій зверталась представник ПАТ «Український Бізнес Банк», відтак саме ця юридична особа є належним відповідачем у справі.

Представник відповідача посилається на те, що товариство не є правонаступником банку у спірних правовідносинах та іпотекодержателем майна, оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки нежилих приміщень від 29 листопада 2018 року, укладений між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», а тому товариство не може бути належним відповідачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Мельникова Л.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивачки зазначає, що дійсно, постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року у справі № 756/1559/19 залишено без змін рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, однак наразі вказана справа перебуває на стадії касаційного провадження, а відомості про скасування договору про відступлення права вимоги до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено не було.

Представник позивачки вважає, що навіть у випадку внесення до державного реєстру вказаних відомостей, відповідач усе одно не звільняється від відповідальності за подання заяви про накладення обтяження на майно до державного реєстратора та винесення останнім оскаржуваних рішень, а тому є належним відповідачем у справі.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи (с.с.89-98 т.2), в судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому на підставі частини другої статті 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 квітня 2017 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець-1), ОСОБА_2 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, за умовами якого продавець передає у власність (продає) нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22) (в літ. А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126, 2 м?, покупцям у рівних частках по частці кожному.

Відповідно до п. 1.3 зазначеного договору продавець гарантує, що відчужувані нежилі приміщення не перебувають під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами та державою, а також не є предметом обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

На момент продажу приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи щодо обтяження нерухомого майна були відсутні.

21 грудня 2018 року за адресою свого проживання позивачка отримала ухвалу про призначення до розгляду на 19 грудня 2018 року заяви ТОВ «ФК «Паритет» щодо заміни

сторін у виконавчому провадженні у справі № 752/21043/15.

28 грудня 2018 року представник позивачки ознайомився з матеріалами зазначеної вище справи, за наслідками чого ОСОБА_1 дізналась, що наразі вона є боржником у справі № 752/21043/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом також установлено, що 15 лютого 2008 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №7/Ф, за яким останньою отримано кредит в сумі 3 131 000грн зі строком повернення до 15 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних.

Того ж дня сторони кредитного договору уклали іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку банку передано нежилі приміщеннями з № 1 по № 12 (групи приміщень № 22 в Літ. «А»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 126,2 м?.

08 грудня 2014 року між ТОВ «Велес-Д» та ПАТ «Український Бізнес Банк» укладено Договір факторингу № 2, на виконання умов якого ПАТ «Український Бізнес Банк» відступило ТОВ «Велес-Д» право вимоги за договором іпотеки, який посвідчений 08 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6642.

У подальшому зазначений договір рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» № 4 від 30 листопада 2015 року було визнано нікчемним.

09 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Велес-Д» підписано додаткову угоду про розірвання кредитного договору. В цей же день директором ТОВ «Велес-Д» направлено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Морозовій С.В. лист № 8 від 09 лютого 2015 року, в якому зазначено, що у зв`язку із повним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель просить внести до реєстру запис про припинення обтяження нежилих приміщень по АДРЕСА_1 .

10 лютого 2015 року об 11 год. 40 хв. приватним нотаріусом внесено запис про припинення іпотеки на підставі заяви ТОВ «Велес- Д» від 09 лютого 2015 року № 8.

Згодом спірне майно було відчужене ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , яка в свою чергу 19 квітня 2017 року продала його позивачці та ОСОБА_2 .

Судом також установлено, що 22 грудня 2015 року ПАТ «Український бізнес банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Білої І.В. звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши відповідачем у справі ОСОБА_3 , а третьої особою без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року зазначений позов задоволено судом.

29 листопада 2018 року ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «ФК «Паритет» уклали договір про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Паритет» отримало право вимоги у тому числі за кредитним і іпотечним договорами, укладеними між банком і ОСОБА_4

29 листопада 2018 року державним реєстратором Урупою А.Ф. скасовано запис від 10 лютого 2015 року та внесено запис про іпотеку на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року у справі № 910/32311/15, а також додано іпотекодержателя ПАТ «Український Бізнес Банк», якого 29 листопада 2018 року року після державної реєстрації договору про відступлення права вимоги між ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «ФК «Паритет» - замінено на іпотекодержателя ПАТ «ФК «Паритет».

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2018 року заяву

ТОВ «ФК «Паритет» про заміну сторін виконавчого провадження задоволено та замінено сторону стягувача з ПАТ «Український бізнес банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Паритет», сторону боржника: з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (згодом зазначену ухвалу скасовано постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державний реєстратор мав відмовити у проведенні державної реєстрації скасування припинення іпотеки та внесення відомостей про іпотекодержателя, оскільки на момент звернення банку із такою заявою, право власності на об`єкт нерухомого майна було зареєстроване за новими власниками. Крім того, дії щодо повторної реєстрації права іпотеки були проведені державним реєстратором без згоди власника предмета іпотеки та відповідного судового рішення.

Частина 1 статті 367 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Паритет» оскаржило його, посилаючись винятково на одну підставу його незаконності та необґрунтованості, а саме пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор) та яка звернулася до суду із відповідним позовом, а відповідачем - особа, яка за твердженням позивача, повинна виконати зобов`язання (боржник).

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21).

Відповідно до принципу диспозитивності визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів є обов`язком суду.

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).

Усталеним у судовій практиці є підхід, за якого спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

Відтак спір щодо скасування рішень державного реєстратора у цій справі має розглядатися як спір між власником нежитлових приміщень (одним із яких є позивачка) та іпотекодержателем (особою, відомості про яку державний реєстратор вніс до реєстру, скасувавши попередній запис про припинення іпотеки).

Судом у цій справі встановлено, що 29 листопада 2018 року ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «ФК «Паритет» уклали договір про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Паритет» отримало право вимоги у тому числі за кредитним і іпотечним

договорами, укладеними між банком і ОСОБА_4 .

Того ж дня державний реєстратор Урупа А.Ф. вніс запис про іпотеку на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 14 листопада 2016 року у справі № 910/32311/15, а також додав іпотекодержателя ПАТ «Український Бізнес Банк», якого 29 листопада 2018 року року після державної реєстрації договору про відступлення права вимоги між ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «ФК «Паритет» було замінено на іпотекодержателя ТОВ «ФК «Паритет».

Тобто як на день прийняття державним реєстратором оспорюваних у цій справі рішень, так і на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, саме відомості про ТОВ «ФК «Паритет» як іпотекодержателя були внесені до відповідного реєстру і наявність таких відомостей порушувала права позивачки на можливість розпорядження належним їй на праві власності майном.

Колегія суддів враховує, що у січні 2019 року позивачка вже зверталася до суду з позовом про скасування цих рішень державного реєстратора, звернувши позовні вимоги безпосередньо до державного реєстратора Урупи А.Ф. (справа № 752/1351/19).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року та постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року зазначений позов задоволено.

Водночас постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року вищезазначені рішення судів скасовані з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача, а саме - державного реєстратора, тоді як позов мало бути звернено до особи, право чи обтяження якої зареєстроване.

У вказаній постанові Верховний Суд також зазначив, що ТОВ «ФК «Паритет» після державної реєстрації договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2018 року, укладеного між банком та ТОВ «ФК «Паритет», є іпотекодержателем майна, відтак і правонаступником банку у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене ОСОБА_1 і пред`явила цей позов до ТОВ «ФК «Паритет».

У апеляційній скарзі представник відповідача посилається на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року у справі № 756/1559/19, якими договори про відступлення прав вимоги, укладені між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та ПАТ «Український Бізнес Банк», визнано недійсними та зазначив, що недійсний правочин не створює правових наслідків з моменту його укладення, а тому ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» не є правонаступником ПАТ «Український Бізнес Банк» у спірних правовідносинах, не є іпотекодержателем і належним відповідачем у цьому спорі.

Колегія суддів зазначені доводи представника відповідача вважає безпідставними, оскільки за обставинами даної справи саме відповідач на час розгляду справи судом та ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі зареєстрований у реєстрі як іпотекодержатель спірних нежитлових приміщень. Доказів протилежного до апеляційної скарги додано не було.

Крім того, згідно відомостей Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Український Бізнес Банк», як юридична особа, припинено, про що внесено запис до реєстру 8 травня 2020 року.

Доводи апеляційноїскарги про те, що правочин є недійсним з моменту його вчинення, апеляційний суд враховує, проте зауважує, що вказаний постулат цивільного права має значення в площині матеріальних відносин сторін, проте не може впливати на процесуальну функцію суду з визначення належного суб`єктного складу спору, адже ні сторони, ні суд не можуть передбачити, що в майбутньому правочин про відступлення права вимоги буде визнаний судом в іншій справі недійсним. При цьому колегія суддів

повторює, що на момент вирішення цього спору судом саме ТОВ «ФК «Паритет» було іпотекодержателем спірного майна, а отже, належним відповідачем у цій справі.

За протилежного підходу до тлумачення норм процесуального права позивачка буде позбавлена можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки ПАТ «Український Бізнес Банк», як юридична особа, ліквідований, а відтак не може бути зареєстрований іпотекодержателем спірних нежитлових приміщень.

Інших доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості рішення суду першої інстанції апеляційна скарга ТОВ «ФК «Паритет» не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет» залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук