Справа № 206/5628/15-ц
Провадження № 2-п/206/13/24
УХВАЛА

24 квітня 2024 року у залі суду у м. Дніпрі суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Ляшко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, ухваленого по цивільній справі № 206/5628/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за участі представників:

заявника, адвоката Виприка С.О.,

стягувача, адвоката Титаренко Ю.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала зазначена вище цивільна справа.

03.04.2024 року від заявника до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, ухваленого по цивільній справі № 206/5628/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій він просить суд скасувати вищезазначення рішення суду та призначити справу до розгляду.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначає, що в кінці березня 2024 року з додатку «ДІЯ» йому стало відомо, що є заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з нього заборгованості, у зв`язку з чим відповідач звернувся до адвоката за захистом своїх прав. 21 березня 2024 року адвокат відповідача ознайомився з матеріалами справи. Відповідач зазначає, що спірне заочне суду не отримував. Також ним не було отримано ані позовної заяви, ані повісток про проведення судових, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні з поважних причин, так як не знав про його проведення та відповідне неповідомлення про розгляд справи позбавило можливості надати свої пояснення на позовну заяву, заперечення чи пояснення по суті заявлених до нього позовних вимог та надати докази, які б підтверджували протиправність заявлених позивачем вимог, а отже був позбавлений можливості реалізувати надані йому закону права. В матеріалах справи міститься рекомендовані листи про отримання начебто відповідачем судових повісток та рішення суду, однак відповідач їх не отримував. Більше того, якщо порівняти підпис з паспорту відповідача та на рекомендованих листах вбачається, що підписи різняться. Також відповідач зазначає, що з його заробітної плати стягнуто заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 15853,37 гривень та 7740 гривень, отже загальна сума стягнення на користь позивача становить 23593,37 гривень. Отже, з відповідача була значно вище стягнуто сума, саме за кредитним договором (сума заборгованості за кредитом). З вищенаведеного, вбачається, що заборгованість за відсотками по кредиту та комісії позивачем розраховано не вірно, також позивачем не надано до матеріалів справи деталізований розрахунок суми відсотків за кредитом. Судом при ухваленні заочного рішення не було взято до уваги вищезазначене, що призвело до необ`єктивного та неповного вирішення справи, а отже на думку відповідача рішення підлягає скасуванню, а справа повинна бути переглянута (а.с. 111-114).

24.04.2024 року на електронну пошту суду надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення від представника стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - адвоката Сердійчука Олександра Леонідовича в якому він просить суд відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення та заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2015 року по справі №206/5628/15-ц залишити без змін (а.с. 139-141).

ОСОБА_1 просив заяву задовольнити. Суду пояснив, що жодного повідомлення від суду про розгляд справи не підписував та не отримував. За адресою: АДРЕСА_1 він не проживав, там проживали його батьки, але вони не повідомляли його про надходження на його ім`я повідомлень від суду.

Представник заявника адвокат Виприк Сергій Олександрович у судовому засіданні просив заяву задовольнити, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду.

Представник стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - адвокат Титаренко Юлія Дмитрівна підтримала письмові заперечення та просила відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Вивчивши надані заявником (відповідачем) документи, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що для встановлення підстав для скасування заочного рішення або залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, суд має встановити, поважність або неповажність причин неявки відповідача, неповідомлення ним про причини неявки, а також те, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Так, судом було встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 грудня 2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення по цивільній справі №206/5628/15-ц, провадження 2/206/1490/15, яким стягнуто із ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500965626 від 26 листопада 2014 року, що утворилась станом 27 серпня 2015 року, у розмірі 29426 (двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 83 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 22256,19 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 2368,08 грн., комісії у розмірі 3402,56 грн. та штрафу у розмірі 1400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 1218 грн. (а.с. 32-33).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав копію заочного рішення 17.12.2015 року (а.с. 35).

14.01.2016 року на адресу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» Черкавського Ю.С. направлено копію рішення та виконавчий лист по справі (а.с. 38).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2021 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (, яке знаходиться за адресою: Велика Васильківська, 100, м. Київ) його правонаступником Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, яке знаходиться за адресою: вул. Кудрявський Узвіз , буд.5Б, м. Київ) по справі №206/5628/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 105-106).

Обґрунтовуючи підстави для скасування заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що розгляд справи, в результаті якого було ухвалено заочне рішення, було проведено без його участі а отже він не міг скористатись своїм правом на надання доказів. Вважає, що позивачем було наведено невірний розрахунок заборгованості, в результаті чого з нього стягнуто завищену суму заборгованості.

На підтвердження обставин викладених у заяві про перегляд заочного рішення, а також заперечень проти позовних вимог, відповідач долучив копію розрахунки заборгованості за кредитом №500442677 від 21.12.2013 року станом на 02.10.2023 року та №500965626 від 26.11.2014 року станом на 21.06.2016 року, звіт про здійсненні відрахування та виплати з ОСОБА_1 ТОВ «КПД» за виконавчим документом №64134354. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що саме в рамках виконавчого провадження №64134354 приватним виконавцем Русецькою Оксаною Олександрівною здійснюються виконання заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року.

Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення, суд виходить також із того, що згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому за правовою позицією Верховного Суду, змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова КЦС ВС від 13.02.2019 року, справа №369/13976/15?ц; постанова КЦС ВС від 27.03.2019 року, справа №806/2/1093/2011).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, аналізуючи текст заяви про перегляд заочного рішення і документи, долучені відповідачем (заявником) до заяви про перегляд заочного рішення, суд доходить висновку, що ним не надано суду і не наведено істотних доказів, які б могли вплинути на вирішення спору. Окрім цього, відповідач не заперечує наявності у нього заборгованості за кредитним договором, за якими він є позичальником, та зазначив, що заочне рішення суду перебуває на примусовому виконанні.

Тому, з матеріалів справи видно, що заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2012 року було ухвалено на підставі наявних у справі доказів, відповідно до норми чинного законодавства України. Тобто заперечення, якими заявником спростовувалась правомірність ухваленого судом рішення, не знайшли свого обґрунтування під час судового розгляду справи.

Крім того, суд також критично ставиться до доводів відповідача ОСОБА_1 щодо його неповідомлення про розгляд цивільної справи щодо стягнення з нього заборгованості. Такого висновку серед іншого суд дійшов, виходячи з положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення.

Так, статтею 76 ЦПК України (в редакції станом на момент ухвалення заочного рішення) передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

В матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 (вручені ІНФОРМАЦІЯ_1 та 01.12.2015 року) (а.с. 29, 30).

Отже, відповідач особисто або члени його сім`ї були заздалегідь повідомлені про розгляд справи у суді.

Частина 4 ст. 169 ЦПК України передбачала, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд даної цивільної справи належним чином, протилежного суду не довів, мав змогу своєчасно подати докази на спростування доводів позивача.

Суд звертає увагу, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Інститут заочного провадження спрямований також на розвиток ч. 1 ст. 44 ЦПК про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, заочне провадження є додатковою гарантією позивачеві від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу, дотримання судами строків розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року у цивільній справі № 206/5628/15-ц, а тому суд доходить висновку, що таку заяву слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258-260, 261, 280-288, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, ухваленого по цивільній справі № 206/5628/15-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Сухоруков