Провадження № 2/202/2567/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

20.12.2023 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з цим позовом до відповідача.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.12.2023 року прийнято позовну заяву АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування даного позову зазначено, що відповідно до укладеного договору №Б/Н від 03.03.2018 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, котрий було збільшено до 116600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею і банком кредитний договір.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом й овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, виникла заборгованість, розмір котрої станом на 20.10.2023 року становить 190529 грн. 53 коп., з яких: 116212 грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом, 74016 грн. 70 коп. - заборгованість по відсоткам.

Враховуючи викладене, АТ «Акцент-Банк» просило стягнути зі ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №Б/Н від 03.03.2018 року у розмірі 190529 грн. 53 коп. і судові витрати у справі в розмірі 2857 грн. 94 коп.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою подав до суду клопотання, в котрому просив розглянути справу без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. Від її представника, адвоката Ліфлянчика С.І., надійшов відзив на позовну заяву АТ «Акцент-Банк», в котрому останній просив відмовити АТ «Акцент-Банк»у задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 в повному обсязі та стягнути АТ «Акцент-Банк»на користь ОСОБА_1 судові витрати, посилаючись на наступне.

У відзиві адвоката Ліфлянчик С.І.зазначає, що між сторонами не укладався кредитний договір у відповідності вимог ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, а лише укладена Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.03.2018 року, відповідно до змісту якої відсутні умови надання відповідачці 116 600,00 грн., а також відсутні будь які штрафні санкції, за несвоєчасне повернення вказаної суми.

На підтвердження заборгованості відповідача перед АТ «Акцент-Банк»у розмірі 190 529,53 грн., позивачем надано наступні докази: розрахунок заборгованості; анкету-заяву про приєднання до Послуг та Правил надання банківських послуг в АБанку; паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»; виписку по картці; довідку за картами; довідку за ліміти; витяг з «Умови та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк». Однак, на думку представника відповідача означені докази жодним чином не підтверджують заборгованість у розмірі 190 529, 53 грн. Тобто, позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач мала можливість розпоряджатися його грошовими коштами. Тобто доказів отримання відповідачем кредитної картки, як і доказів того, коли саме, в який спосіб та у якій сумі вона розпоряджалась грошовими коштами позивача, суду не надано. Також не доведено належними доказами розмір заборгованості, не зазначено коли така заборгованість виникла у відповідача, про що не зазначено у позові та не вбачається з наданих доказів.

З вище перелічених доказів, на котрі посилається позивач, відповідач підписала лише анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.03.2018 року. В анкеті заяві відсутні умови на яких надається кредит, крім того відсутня сума кредиту, яку отримала ОСОБА_1 Ані Умови та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», ані Паспорт споживчого кредиту відповідачкою не підписувались.

Крім того, представник відповідача звертає увагу суду, що в паспорті споживчого кредиту міститься підпис, який не належить відповідачу, оскільки він відрізняється від її справжнього підпису. Всі інші докази, які надані позивачем, відповідачем не підписувались.

Таким чином, нарахування пені та інших штрафних санкцій позивачем є не законним та таким, що суперечить діючому законодавству. Вважає, що факт звернення до позивача, отримання кредитної картки, передання грошей, розпорядження грошовими коштами, розмір заборгованості та момент її виникнення позивачем не підтверджено.

Щодо розрахунку заборгованості, який надав позивач представником відповідача зазначено, що наданий позивачем розрахунок не є належним доказом, який підтверджує заборгованість ОСОБА_1 , оскільки він не відображає розмір грошових коштів, які відповідач витратила та які вона поклала на картковий рахунок. Натомість, він відображає проценту ставку пені за порушення строків розрахунків, яка становить з 03.03.2018 р. 93.9999 %, з 30.06.2018 р. 88.8%, з 23.03.2021 р. 81.9999%. При цьому в жодному документі не зазначається, яким чином встановлено таку процентну ставку, що вказує на порушення чинного цивільного законодавства, оскільки дані, які відображені в паспорті споживчого кредиту актуальні до 01.07.2018 року.

Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, представник позивача зазначив, що не зрозуміло, на якій підставі позивач нарахував таку процентну ставку з 14 символами після коми та вважає, що нарахована процентна ставка є штучно збільшеною.

Також зазначає, що відповідач отримала кредитний ліміт у розмірі 7 200,00 грн., а згодом позивач в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт до 116 600, 00 грн. Та звертає увагу, що сума у розмірі 116 512,83 грн. жодним чином не може вважатися тілом кредиту, оскільки відповідач отримала 7 200, 00 грн. кредитного ліміту, а не кредиту. Тобто коштів в кредит вона не отримувала. Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. Крім того, позивач у своєму розрахунку не зазначає, яку суму відповідач отримала від позивача, та яку суму вона повернула банку. Як вважає представник відповідача, позивач намагається ввести суд в оману, стверджуючи про те, що відповідач отримав 116 512,83 грн., яке є тілом кредиту. Крім того, як вбачається з розрахунку позивача, що заборгованість у розмірі 190 529,53 грн. утворилась внаслідок нарахування процентів, штрафів та пені, які позивач не мав право нараховувати. У даному випадку неможливо встановити суму фактично отриманих коштів відповідачем і який саме розмір боргу по тілу кредиту є базою нарахування заборгованості у зв`язку з невиконанням умов, що передбачені в анкеті-заяві. Заборгованість по тілу кредиту, окрім безпосередньо витрачених відповідачем сум позики, формувалася також шляхом погашення за рахунок кредитних коштів нарахованих банком щомісячних відсотків, що фактично призводило до збільшення заборгованості по тілу кредиту на таку суму відсотків, що, у свою чергу, збільшувало базу нарахування самих відсотків та інших платежів в подальшому. Процентна ж ставка неодноразово змінювалися банком, що також унеможливлює перевірити правильність цього розрахунку. Таким чином, такі дії банку свідчать про його недобросовісність та про приховування дійсних обставин справи.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано будь-який договір на банківське обслуговування та паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем особисто, або електронним цифровим підписом. Також не можна оминути й той факт, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.03.2018 року процентна ставка не зазначена. У даній заяві, що підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на умови обслуговування фізичної особи які опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням: https:// www.a-bank.com.ua/terms. Втім матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання Банківських послуг у А-Банку розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи вказану анкету-заяву від 03.03.2018 року, а також те, що зазнгачені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в дані Умови. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6- 16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки дані Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювався самим позивачем в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином, кредитор міг додати до позовної заяви копію Умов та Правил банківського обслуговування в будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, відсутність у анкеті-заяві про приєднання домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком докази не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Так, Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може самостійно вносити відповідні зміни в такі Умови та Правила споживчого кредитування. Саме до таких висновків прийшов Верховний Суд у постановах від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 та установленою практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.09.2019 року у справі № 704/1023/16-ц, від 02.10.2019 року у справі № 322/1220/16, від 03.12.2019 року у справі № 876/42/19, від 13.08.2020 року у справі № 876/68/19, від 22.10.2020 року у справі № 876/46/20, від 04.11.2020 у справі № 876/49/20. При цьому, суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24.09.2014 року (провадження № 6- 144цс14), щодо форми кредитного договору, зазначивши, що підписання анкетизаяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання. За висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

На думку представника відповідача, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано виписку по картці від 20.10.2023 року. Але такий доказ є неналежним та не допустимим, оскільки фактично даний доказ залежить від волевиявлення позивача та позивач самостійно генерує вказану виписку, але, дивлячись на те, що наразі зі сторони позивача вбачається недобросовісність та намагання приховувати дійсність обставин справи, то дана виписка є сумнівною. Таким чином, дивлячись на те, що вказаний доказ повністю залежить від волевиявлення позивача, то дана виписка не може бути прийнятою судом до уваги.

Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що в анкеті-заяві від 03.03.2018 року відповідач звернулася до позивача для відкриття поточного рахунку, проте встановлення кредитного ліміту згідно анкети-заяви відсутнє, строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, в анкеті-заяві, яка підписана, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Таким чином, доказів погодження між сторонами сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, або підстав нарахування відсотків позивачем не надано ні в письмовому, ні в електронному вигляді, крім того, не надано доказів укладення між сторонами додаткових кредитних договорів на купівлю товарів у розстрочку, стягненню підлягають лише фактично отримані позичальником кошти, які, на думку представника позивача повернуті ОСОБА_1 . Вказнане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року у справі №697/302/20 (провадження № 61-2498св22). Таким чином, реальна заборгованість за тілом кредиту відсутня.

Представником відповідача надано суду додаткові пояснення, в котрих останній відзначив, що відповідач отримала кредитний ліміт у розмірі 7 200,00 грн., а згодом банк в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт до 116 600, 00 грн. Втім, сума у розмірі 116 512,83 грн. жодним чином не може вважатися тілом кредиту, оскільки відповідач отримала 7 200, 00 грн. кредитного ліміту. Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Крім того, Позивач у своєму розрахунку не зазначає, яку суму відповідач отримала від позивача, та яку суму повернула банку. Позивач намагається ввести суд в оману, стверджуючи про те, що відповідач отримала 116 512,83 грн., які є тілом кредиту.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Акцент-банк» підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у банку від 03.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ «Акцент-банк» виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку.

Зі змісту вказаної заяви слідує, що відповідач погодилася, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З наданого розрахунку заборгованості, яким позивач обґрунтовує свої вимоги вбачається, що станом на 20.10.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 190529 грн. 53 коп., з яких: 116212 грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом, 74016 грн. 70 коп. - заборгованість по відсоткам.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк», розрахунок заборгованості за договором №Б/Н від 03.03.2018 року станом на 20.10.2023 року, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний ОСОБА_1 , виписку по картці за період з 03.03.2018 року по 20.10.2023 року, довідку за лімітами, згідно котрої розмір ліміту було підвищено з 7200 до 116600 грн. за період з 03.03.2018 року по 16.06.2020 року та довідку за картками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 03.03.2018 року, підписаній ОСОБА_2 , процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 03.03.2018 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms, як невід`ємну частину кредитного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua/terms неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.03.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.12.2023 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору не підписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті www.a-bank.com.ua/terms, який міститься у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.03.2018 року шляхом підписання заяви позичальника.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитом у будь-якому розмірі, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 74016,70 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті www.a-bank.com.ua/terms не може вважатися складовою частиною кредитного договору, тобто вказані документи не підтверджують погодження сторонами істотних умов договору кредиту.

Копія анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку містить лише анкетні дані останнього, та не містить даних про умови кредитування щодо строків повернення кредиту, розміру процентної ставки та строків сплати процентів за користування кредитом.

У даному випадку Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.03.2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Стаття 9 Закон України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 03.03.2018 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ «Акцент-Банк» і відповідач мали намір укласти договір споживчого кредитування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.

Таким чином, підписаний паспорт споживчого кредиту не може свідчити про погодження всіх істотних умов договору, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, не зазначено розміру кредитного ліміту, а паспорт споживчого кредиту одночасно містить умови щодо кредитування двома кредитними продуктами у вигляді кредитних карт, і не зазначено, якою саме карткою користувався відповідач, крім того паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2018, тоді як цей паспорт був підписаний позичальником 03.03.2018, поряд з цим, зі змісту споживчого паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, також відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці, також зазначено, що обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування та припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься чинним протягом погодженого строку.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню основного кредитного договору з позичальником і сам по собі не може вважатися умовами кредитного договору чи його частиною до укладення основного договору про споживчий кредит.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Крім того, із долученої до справи виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що остання користувалася кредитним коштами, нею періодично вносились власні грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, а саме, 249354 грн. 26 коп.

До складу тіла кредиту можуть бути віднесені тільки кошти, які фактично отримані та використані позичальником, позаяк проценти за користування кредитом є окремою складовою кредитних зобов`язань, які у межах існуючих між сторонами правовідносин не узгоджені.

Із виписки по особовому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей та розрахунку також вбачається, що позивачем було списано грошові на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у сумі 126073,70 грн.

З огляду на те, що анкета-заява від 03.03.2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню саме на погашення тіла кредиту, а тому вказані кошти повинні йти в рахунок оплати тіла кредиту, котрий згідно тієї ж виписки та розрахунків суду становить 249354 грн. 26 коп.

В той же час доводи представника відповідача, адвоката Ліфлянчика С.І., щодо безпідставності зміни кредитного ліміту банком не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки за період кредитування відповідач ОСОБА_1 жодного разу не звернулася до АТ «Акцент-Банку» із запереченнями щодо зміни кредитного ліміту.

Крім того, доводи представника відповідача щодо недостовірності підпису в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.03.2018 року та паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» також не можуть бути прийняті судом до уваги через те, що представником відповідача не надано суду жодних достовірних доказів на підтвердження факту підроблення підпису ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що становить за розрахунком суду згідно виписки по картці від 20.10.2023 року - 64912 грн. 83 коп. (440340 грн. 79 коп. (загальна сума витрат) 126073 грн. 70 коп. (списані відсотки за використання кредитного ліміту) 249354 грн. 26 коп. (сума зарахувань за період).

При зверненні до суду позивачем АТ «Акцент-Банк» був сплачений судовий збір у розмірі 2857 грн. 94 коп.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 973 грн. 70 коп. (34,07%).

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір №13/02/2024 від 13.02.2024 року про правничої (правової) допомоги (а.с. 21-22). Відповідно до орієнтовного розрахунку судових витрат правнича допомога по ознайомленню з матеріалами справи, визначення правової позиції, пошук практики та нормативних актів, складанню, оформленню та поданню відзиву на позовну заяву (9 годин) 15000 грн. 00 коп. Крім того, представником відповідача надано платіжну інструкцію №0.0..1 від 20.03.2024 року, згідно котрої ОСОБА_1 сплачено за правову допомогу за Договором №13/02/2024 від 13.02.2024 року в сумі 15000 грн. 00 коп.

Частиною першою ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.133 ЦПК).

Згідно положень частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною третьою цієї статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З урахуванням наведеного, обсягу наданих відповідачеві адвокатських послуг та виконаних робіт, враховуючи, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволені частково, суд вважає можливим стягнути на користь позивача з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9889 грн. 50 коп. (65,93%).

Керуючись ст. ст. 4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, інд. 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) заборгованість за кредитним договором від 03.03.2018 року станом на 20.10.2023 року в розмірі 64 912 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот дванадцять) грн. 83 (вісімдесят три) коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір в розмірі 973 (дев`ятсот сімдесят три) грн. 70 (сімдесят) коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк»на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9889 грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.