Справа № 161/1855/24
Провадження № 2/161/1542/24
У Х В А Л А

за результатом розгляду заяви про забезпечення позову

20 лютого 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ленічевої Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно,-

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

В судовому засіданні 20 лютого 2024 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд заборонити відповідачу вчиняти будь-які правочини та дії, пов`язані із розпорядженням транспортним засобом Mitsubishi ASX, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки існує небезпека відчуження відповідачем майна, яке є предметом позову, а також накласти арешт на вказаний автомобіль.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечив, вказав, що природа договору застави передбачає заборону відчуження передмету застави, а заборона розпорядження майном є неспівмірним заходом із вимогами позову.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами наявний спір щодо звернення стягнення на заставне майно.

Положеннями першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) заборони вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Всупереч вищенаведеному позивач не надав суду доказів того, що існує небезпека відчуження спірного майна відповідачем до розгляду справи по суті.

Суд зауважує, що природа договору застави передбачає заборону відчуження предмету застави до виконання умов договору (відомостей про відсутність існування заборони відчуження на транспортний засіб на момент звернення до суду позивачем не надано).

У заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду в разі задоволення позову.

Співмірності відповідних заходів із передбачуваним порушенням прав позивача ним не доведено.

Сам факт пред`явлення позову про стягнення заборгованості на заставне майно не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З наведених мотивів, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад спірних правовідносин, обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк