Справа № 946/1310/23
Провадження № 2/946/681/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Богдан А.А.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви

1.1. 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (надалі ПрАТ «УДП»), в якому просив:

(І) визнати протиправним та скасувати наказ Генерального директора ПрАТ «УДП» Дмитра Москаленка №33-Б від 17 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким його звільнено з посади начальника госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Підмінний екіпаж» (надалі ГВСП «ПЕ») ПрАТ «УДП» та поновити його на зазначеній посаді;

(ІІ) стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі;

(ІІІ) стягнути моральну шкоду, завдану незаконним звільненням з роботи в сумі 20 000 гривень;

(ІV) стягнути судові витрати на правничу допомогу.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він не є ані посадовою особою Товариства, ані членом виконавчого органу Товариства, який отримав від уповноваженого органу Товариства право на управління, ані головою або членом наглядової ради, ревізійної комісії, ревізором Товариства, а отже звільняти його з роботи на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України роботодавець не мав ніякого права. Саме лише найменування посади, у якій є слово «начальник» не дає підстав для набуття статусу «посадової особи», а отже і не дає підстав для звільнення працівника на вказаній підставі. Посадову особу товариства на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України звільняють (припиняють повноваження) тільки на підставі рішення органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради), а всіх інших працівників посадова особа Товариства звільняє на інших підставах. Звільнення за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України передбачено виключно до посадової особи Товариства, про яку вказано у статуті товариства, що вона є посадовою.

Незаконним звільненням з роботи позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у позбавленні його права на працю, приниженні честі та гідності як доброго працівника, а також ділової репутації як спеціаліста у своїй справі. Також, діями відповідача завдано душевні страждання, оскільки він знаходиться у стресі та тривожному стані, порушено його звичайний порядок життя, втрачено звичні життєві зв`язки. Крім того, фізично позивач також страждає, в нього підвищився артеріальний тиск та останнім часом він має погане самопочуття.

1.3. 17 травня 2023 року та 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявами, якими просив стягнути з ПрАТ «УДП» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 гривень (а.с.79-84, 149-151).

ІІ. Процедура

2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 21 лютого 2023 року, справа №946/1310/23 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.38).

2.2. 23 лютого 2023 року ухвалою судді відкрито провадження та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.39).

2.3. Ухвалою суду від 15 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі (а.с.117, 120).

2.4. Під час розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

ІІІ. Позиції учасників

3.1. У судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та наполягали на її задоволенні на підставі викладених у ній доводів. Додатково представник позивача зазначив, що наказом №345/оп від 29 травня 2023 року скасовано наказ про звільнення позивача із займаної посади та введено до штатного розпису ПрАТ «УДП» посаду начальника ГВСП «ПЕ» з посадовим окладом 22 735 гривень. В той же час, до незаконного звільнення оклад ОСОБА_1 становив близько 28 000 гривень, що є незаконним. Тільки 15 вересня 2023 року, у судовому засіданні, позивач дізнався про те, що існує наказ від 13.06.2023 року № 139-АГ, в якому зазначено «Вважати поновленим начальника ГВСП «ПЕ» ОСОБА_1 з персональним окладом 27 965 гривень». Таким чином, на його думку, тільки 15 вересня 2023 року позивача поновили на роботі належним чином. Отже, час вимушеного прогулу необхідно обраховувати з 17.01.2023 року по 15 вересня 2023 року. За вказаний період середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 221 178, 36 гривень. Позиція відповідача про те, що виплата ОСОБА_1 шестимісячного середнього заробітку при звільненні 17.01.2023 року повністю поглинає всю можливу матеріальну та моральну шкоду не ґрунтується на діючому законодавстві України, оскільки вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку не є рахунковою помилкою, не підлягає поверненню позивачем, а отже не може враховуватись судом при обчисленні та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня належного поновлення на роботі.

3.2. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, надавши 03 травня 2023 року відзив на позовну заяву (а.с.51-55). За змістом відзиву, ГВСП «ПЕ» є госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом ПрАТ «УДП», що забезпечує отримання прибутку за рахунок ефективної виробничо-підприємницької діяльності, спрямованої на задоволення потреб ПрАТ «УДП». Підрозділ самостійно визначає структуру управління і встановлює штатний розпис. Свою внутрішню структуру і штати апарату Підрозділ погоджує з Правлінням ПрАТ «УДП» у межах затвердженого фінансового плану ПрАТ «УДП». Підрозділ веде самостійний баланс, який є складовою частиною консолідованого балансу ПрАТ «УДП», має поточні рахунки в національній та іноземній валютах у філіях банків, круглу печатку і штамп. Положенням про ГВСП «ПЕ» № Б/К-1-06-ПЕ-01, затвердженого наказом по ПрАТ «УДП» від 24.02.2020 № 47, визначене широке коло функцій Підрозділу. Витягом зі штатного розпису працівників ГВСП «ПЕ» на 17 січня 2023 року підтверджується значна чисельність працівників (33 штатні одиниці), які підпорядковуються позивачу. На сьогодні досі у законодавстві про працю визначення поняття «посадова особа» відсутнє. Позивач як начальник відокремленого підрозділу прийнятий на посаду з визначеними Положенням повноваженнями, які є самостійними, мають чітко виражений владний характер, надають широкий обсяг можливостей для впливу на управлінську діяльність підприємства, а тому відповідають і застосовуваному заходу у вигляді негайного припинення повноважень. Норма пункту 5 статті 41 КЗпП України не містить жодних обмежень щодо кола посадових осіб, на яких розповсюджується її дія, що у сукупності з роз`ясненнями Державної інспекції України з питань праці щодо визначення понять «посадова особа» та «службова особа» свідчить про те, що відповідач правомірно застосував зазначену норму права, а тому підстави для визнання наказу про звільнення незаконним відсутні. В результаті внесення змін до КЗпП України законодавець забезпечив можливість роботодавцю у будь-який момент без зазначення підстав припиняти повноваження посадових осіб, які мають адміністративні та розпорядчі повноваження, та звільняти їх з цих підстав з метою забезпечення невідкладного переходу повноважень з використання майна, розпорядження коштами, видачі документів, тощо від посадової особи до підприємства. Отже, саме для запобігання вчиненню дій, що можуть спричинити шкоду управлінській діяльності товариства, і були внесені додаткові підстави для розірвання трудового договору за ст.41 КЗпП України. Сам по собі правовий статус одноособового керівника (начальника відокремленого підрозділу), з яким укладено трудовий договір на відповідних умовах, значно відрізняється від статусу інших працівників, які мають безпосереднього керівника, що скеровує їх роботу та несе відповідальність. Враховуючи наявність у позивача таких повноважень як прийняття/звільнення всіх працівників Підрозділу, права розпоряджатися майном та коштами Підрозділу, можливості укладати договори, у тому числі майнового характеру, самостійно вирішувати питання Підрозділу, очевидним є належність такого виду посад до тих, на які розповсюджується дія п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Таким чином, вважала, що ПрАТ «УДП» правильно застосовано норму права для припинення трудових відносин з позивачем. Крім того, на її думку, роботодавець не тільки не порушив норми трудового законодавства під час розірвання трудового договору з позивачем, а й забезпечив виплату найбільшої можливої вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України.

В подальшому, у судовому засіданні, представник відповідача зазначила, що 29 травня 2023 року ПрАТ «УДП» видано наказ №345-ОП «Про скасування наказу від 17.01.2023 року №33Б «Про звільнення ОСОБА_1 », яким оспорюваний наказ було скасовано, введено до штатного розпису ПрАТ «УДП» посаду начальника ГВСП «ПЕ» та зобов`язано внести запис до трудової книжки позивача про визнання недійсним запису про його звільнення. ОСОБА_1 вважається таким, що продовжує працювати на посаді начальника ГВСП «ПЕ». При цьому виплата позивачу шестимісячного середнього заробітку при звільнені повністю поглинає матеріальну та моральну шкоду, яку він міг би понести у випадку не скасування оскаржуваного наказу та задоволення позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з прийняттям відповідачем рішення про скасування оскаржуваного наказу, право позивача на працю, яке відповідач на день звільнення не вважав порушеним, були повністю відновлені, а виплата йому при звільненні шестимісячного середнього заробітку компенсує повністю усю шкоду, яка, на думку останнього, була йому завдана. Листами ПрАТ «УДП» №295/01-01.2/01-01 від 31 травня 2023 року та №1014/01-01.4/01-01 від 26 червня 2023 року позивача проінформовано про видачу вищевказаного наказу та запропоновано прибути до ПрАТ «УДП» з трудовою книжкою для ознайомлення з ним, внесення відповідного запису до трудової книжки та невідкладного продовження трудових відносин.

Стосовно твердження представника позивача, що час вимушеного прогулу необхідно обраховувати з 17 січня 2023 року по 15.09.2023 року, зазначила, що відповідач після звернення позивача до суду та відкриття судом провадження у справі, самостійно скасував наказ про звільнення, поновив позивача на посаді шляхом внесення до штатного розпису ПрАТ «УДП» посади начальника ГВСП «ПЕ», а також змін до трудової книжки про визнання недійсним запису про звільнення, тому з моменту видання наказу предмет позову в цій частині перестав існувати. У тексті наказу було допущено технічну помилку щодо розміру посадового окладу позивача, що не впливає на суть наказу, оскільки цю прогалину було негайно виправлено після виявлення помилки, а саме 13 червня 2023 року у наказі № 139-АГ, копія якого також є в матеріалах справи. Крім того, наданий представником позивача розрахунок враховує і той строк, коли судові засідання відкладалися з вини позивача. Отже, представник позивача безпідставно врахував у розрахунку період з 29 травня 2023 року. Крім того, у січні 2023 року позивач необґрунтовано зазначив 11 робочих днів, оскільки 17.01.2023 року був останнім днем роботи позивача згідно з наказом від 17.01.2023 № ЗЗБ. Також, на думку представника відповідача, ОСОБА_1 не доведено завдання йому моральної шкоди.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом

4.1. Відповідно до наказу №35 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду начальника ГВСП «ПЕ» ПрАТ «УДП» (а.с.10).

4.2. Відповідно до п.1 Статуту ПрАТ «УДП», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 24 жовтня 2018 року №491, Товариство є юридичною особою приватного права, створене та діє відповідно до положень ЦК України, ГК України, ЗУ «Про акціонерні Товариства», а також інших нормативно-правових актів України.

Засновником Товариства є держава в особі Міністерства інфраструктури України (а.с.13-26).

4.3. Відповідно до п.1.3 Положення про госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ «Підмінний екіпаж» №Б/К-1-06-ПЕ-01, затвердженого наказом ПрАТ «УДП» 24 лютого 2020 року №47 (надалі Положення), Підрозділ є госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом ПрАТ «УДП», що забезпечує отримання прибутку за рахунок ефективної виробничо-підприємницької діяльності, спрямованої на задоволення потреб ПрАТ «УДП».

Підрозділ самостійно визначає структуру управління і встановлює штатний розпис. Свою внутрішню структуру і штати апарату Підрозділ погоджує з Правлінням ПрАТ «УДП» у межах затвердженого фінансового плану ПрАТ «УДП» (п.1.9 Положення).

Відповідно до п.1.12 Положення Підрозділ веде самостійний баланс, який є складовою частиною консолідованого балансу ПрАТ «УДП», має поточні рахунки в національній та іноземній валютах у філіях банків, круглу печатку і штамп (а.с.57-73).

4.4. Наказом №33-Б від 17 січня 2023 припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді начальника ГВСП «ПЕ» ПрАТ «УДП» та звільнено з посади відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України припинення повноважень посадової особи, 17 січня 2023 року (а.с.11, 12, 56).

4.5. 29 травня 2023 року наказом ПрАТ «УДП» №345-ОП «Про скасування наказу від 17 січня 2023 року №33Б «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначений наказ скасовано, введено до штатного розпису ПрАТ «УДП» посаду начальника ГВСП «ПЕ» з посадовим окладом 22 735 гривень, зобов`язано внести запис до трудової книжки позивача про визнання недійсним запису про його звільнення, а також наказано вважати ОСОБА_1 таким, що продовжує працювати на посаді начальника ГВСП «ПЕ» (а.с.92).

4.6. Про поновлення на посаді начальника ГВСП «ПЕ» позивач інформувався листами ПрАТ «УДП» за вих.№295/01-01.2/01-01 від 31 травня 2023 року та №1014/01-01.4/01-01 від 26 червня 2023 року (а.с.93, 94).

4.7. 13 червня 2023 року наказом Генерального директора ПрАТ «УДП» Дмитра Москаленка «Заходи щодо поновлення ОСОБА_1 » №139-АГ начальнику ГВСП «ПЕ» ОСОБА_1 визначено робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 , ДБ-506 служби експлуатації несамохідного флоту департаменту управління флотом (із застосуванням оргтехніки загального користування), наказано вважати поновленим начальника ГВСП «ПЕ» ОСОБА_1 з персональним окладом у розмірі 27 965 гривень (а.с.112).

V. Оцінка та застосовані Судом норми права

5.1. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані ними документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

5.2. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

5.3. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

5.4. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.5. Стаття 42 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

5.6. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

5.7. Згідно із частиною першою першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

5.8. Статтею 5-1 КЗпП України передбачені гарантії забезпечення прав громадян на працю, до яких, зокрема, належать правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

5.9. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

5.10. Пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

5.11. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП).

5.12. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц.

5.13. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

5.14. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

5.15. Приймаючи до уваги, що відповідач після звернення позивача до суду та відкриття судом провадження у справі, самостійно скасував наказ про звільнення, поновив його на посаді шляхом внесення до штатного розпису ПрАТ «УДП» посади начальника ГВСП «ПЕ», а також змін до трудової книжки про визнання недійсним запису про звільнення, суд приходить висновку про те, що предмет позову в цій частині перестав існувати, що унеможливлює здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За таких умов, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

5.16. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з такого.

5.17. За змістом частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

5.18. Системний аналіз зазначених вище приписів статті 235 КЗпП України, дає підстави дійти висновку про те, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

5.19. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

5.20. З урахуванням цих норм, зокрема абз.3, 4 п.2 Порядку №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

5.21. Відповідно до абз.1, 4 п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

5.22. З огляду на викладене, розмір середнього заробітку за період з 18 січня 2023 року по 29 травня 2023 року становить 118 216 гривень 02 копійки, без урахування обов`язкових податків, виходячи з такого розрахунку.

1)Розрахунок середньоденної заробітної плати:

листопад 2022 року 22 робочих дні, заробітна плата 27 965 гривень;

грудень 2022 року 22 робочих дні, заробітна плата 27 965 гривень (а.с.123, 142).

Робочі дні за період: 22 + 22 = 44.

Загальний розмір заробітної плати за період: 27 965 + 27 965 = 55 930.

Середньоденна заробітна плата: 55 930 / 44 = 1 271 гривня 14 копійок.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку:

Кількість робочих днів за час затримки розрахунку 94, виходячи з наступного: січні 2023 року 10, лютому 2023 року 20; березні 2023 року 23; квітні 2023 року 20; травні 2023 року 20.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу: 93 ? 1 271, 14 = 118 216 гривень 02 копійки.

5.23. Доводи представника позивача про те, що тільки 15 вересня 2023 року позивач дізнався про те, що існує наказ від 13.06.2023 року № 139-АГ, в якому зазначено «Вважати поновленим начальника ГВСП «ПЕ» ОСОБА_1 з персональним окладом 27 965 гривень», а отже середній заробіток має бути стягнутий включно до 15 вересня 2023 року, суд до уваги не приймає, адже допущення технічної помилки щодо розміру посадового окладу позивача, не впливає на суть наказу. Крім того, цю помилку було негайно виправлено після її виявлення.

5.24. В свою чергу, суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із виплатою позивачу при звільнення вихідної допомоги у сумі шестимісячного заробітку, сума якої повністю компенсувала завдану їй шкоду, з огляду на таке.

5.25. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком №100.

5.26. Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

5.27. На думку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

5.28. Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи вихідної допомоги при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом або сторонами. Основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Вихідна допомога не належить до компенсаційних виплат. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

5.29. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінює в 20 000 гривень, суд виходить з положень ст.237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

5.30. Судом встановлено, що позивачу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи відповідачем заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

5.31. В силу ч.3 ст.23 ЦК України, суд при визначені розміру суми моральної шкоди враховує вимоги розумності і справедливості, та вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, оскільки відшкодування маральної шкоди має на меті забезпечення справедливої сатисфакції, а не збагачення постраждалої особи

5.32. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат

6.1. Вирішуючи питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 гривень, суд виходить з такого.

6.2. Частини перша, третя статті 133 ЦПК України визначають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу .

6.3. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

6.4. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (надалі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

6.5. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

6.6. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

6.7. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6.8. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою вказаної статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

6.9. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6.10. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

6.11. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

6.12. Відтак, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд у відповідності до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 4 810 гривень 50 копійок, виходячи з такого розрахунку (118 216, 02 ? 100 / 221 178, 36), (9 000 ? 53,45 / 100).

6.13. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України п.п.1, 2 п.1 ч.2 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 182 гривні 20 копійок (за вимогу майнового характеру: (2 211,78?53,45/100)?1%) та 150 гривень (за вимогу про стягнення моральної шкоди: (20 000?50/100) ?1,5%), а всього в сумі 1 332 гривні 50 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

VІІ. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення

7.1. У відповідності до пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «УДП» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Керуючись ст.ст.11-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (місцезнаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 118 216 (сто вісімнадцять тисяч двісті шістнадцять) гривень 02 копійки, яка обчислена без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

4. В задоволенні іншої частини позову, - відмовити.

5. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 810 (чотири тисячі вісімсот десять) гривень 50 копійок.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» в дохід держави судовий збір в сумі 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.І.Бальжик