Справа № 303/6219/23
2-др/303/6/24
16 квітня 2024 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі головуючого судді Заболотного А.М.
секретар судового засідання Вагерич О.С.,
розглянувши заяву Приватного підприємства «Легіон Агро» про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати,-
У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа за позовом ПП «Легіон Агро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Легіон Агро» заборгованість за договором від 03.09.2021 року в розмірі 393092,00 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Легіон Агро» 5896,38 грн. судових витрат на оплату судового збору.

20.03.2024 року від представника позивача Приватного підприємства «Легіон Агро», адвоката Сааді Р.М., надійшла заява (сформована в системі «Електронний суд» 19.03.2024 року) про ухвалення додаткового рішення, у якій він просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП «Легіон Агро» 25000,00 грн. судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своєї заяви представник позивача вказує на те, що в ході розгляду в суді цивільної справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 25000,00 грн., що стверджується відповідними документами, зокрема, детальним описом робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 21.03.2024 року заяву ПП «Легіон Агро» про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати прийнято до розгляду. Судове засідання для розгляду заяви по суті призначено на 09.04.2024 року та відкладено на 16.04.2024 року.

09.04.2024 року від представника відповідача, адвоката Печунки В.О., надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Клопотання обґрунтоване тим, що заявлена сума є значно завищеною та не відповідає складності справі, критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Вважає, що надання адвокатських послуг у цій справі вимагало не більше 5 годин.

Представник позивача, адвокат Сааді Р.М., в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, вимоги заяви підтримав, просив заяву задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

На підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутністю сторін, що не з`явилися, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2024 року позов ПП «Легіон Агро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Легіон Агро» заборгованість за договором від 03.09.2021 року в розмірі 393092,00 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Легіон Агро» 5896,38 грн. судових витрат на оплату судового збору.

Зазначеним рішенням не вирішувалися питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу. При цьому встановлено, що адвокатом Сааді Р.М. у належний процесуальний спосіб повідомлено про те, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зробивши про це відповідну заяву в ході судового розгляду до закінчення судових дебатів у справі.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналогічно відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано такі докази: ордер серії ВА № 1052872 від 06.05.2023 року, договір № 1/23-ЛА про надання правничої допомоги від 27.04.2023 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Юридичний центр Рустама Сааді» та ПП «Легіон Агро», додаткова угода № 1/23-ЛА-1 від 15.06.2023 року до договору про надання правничої допомоги, акт № 3 здачі-приймання послуг від 15.03.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних на виконання договору № 1/23-ЛА про надання правничої допомоги від 27.04.2023 року.

Так, відповідно до п. 1.1. договору № 1/23-ЛА про надання правничої допомоги від 27.04.2023 року його сторони узгодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, адвокатське бюро зобов`язується за винагороду (гонорар) забезпечити надання правничої допомоги клієнту - в судах всіх інстанцій, Верховному Суду, у справах, які підвідомчі цим судам з усіма правами позивача (без обмежень), зокрема, але не виключно, підготувати, підписати та подати від імені клієнта позов (позови) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором про надання зворотної фінансової допомоги від 03.09.2021 року та стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Згідно з п. 1.2. договору безпосереднє надання правничої допомоги клієнту доручається адвокату Адвокатського бюро «Юридичний центр Рустама Сааді» Сааді Рустаму Мохаммедовичу. Також сторони цього договору домовилися про те, що клієнт зобов`язаний сплатити гонорар за надані Адвокатським бюро і особі Адвоката та/чи помічника адвоката послуги у строк, визначений домовленістю сторін та/або не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання рахунку на оплату від Адвокатського бюро (п.3.1. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору клієнт оплачує Адвокатському бюро гонорар у сумі за домовленістю сторін, розмір якого визначається додатковою угодою сторін, що є невід`ємною частиною цього договору.

При цьому, за підготовку та подання до суду позову до особи, вказаної в п. 1.1. цього договору, клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар в сумі 7000,00 грн. За представництво інтересів клієнта у місцевому суді у справі за позовом, вказаним у п. 1.1. цього договору, у одній цивільній справі, клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар в сумі 23000,00 грн. (п.п. 6.1.1., 6.1.2. договору).

Згідно з додаткової угоди № 1/23-ЛА-1 від 15.06.2023 року до договору про надання правничої допомоги, за підготовку і подачу до суду позову до особи, вказаної у п. 1.1. цієї додаткової угоди, клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар в сумі 7000,00 грн. у випадку задоволення позову про стягнення заборгованості за договором від 03.09.2021 року у сумі 393092,00 грн. більш ніж на 80 відсотків. За представництво інтересів клієнта у місцевому суді у справі за позовом, вказаним у п. 1.1. цієї додаткової угоди, у цивільній справі, клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар в сумі 18000,00 грн., у випадку задоволення позову про стягнення заборгованості за договором від 03.09.2021 року в сумі 393092,00 грн., більш ніж на 80 відсотків. Гонорар підлягає сплаті на протязі трьох місяців з моменту ухвалення місцевим судом рішення по суті.

В детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних на виконання договору № 1/23-ЛА про надання правничої допомоги від 27.04.2023 року та акті № 3 здачі-приймання послуг від 15.03.2024 року відображено наступний перелік послуг: зустріч з клієнтом та узгодження його позиції щодо обґрунтування позову та доказів, необхідних для подачі позову - 1 год.; підготовка і подача позову про заборгованість за договором про надання зворотної фінансової допомоги від 03.09.2021 року в сумі 393092,00 грн. - 5 год.; підготовка і подача відповіді на відзив з надсиланням її копії іншим учасникам справи - 2 год.; підготовка і подача заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з надсиланням її копій іншим учасникам справи - 1 год.; аналіз документів, що надходять до підсистеми «Електронний Суд» - 1 год.; участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за межами приміщення суду - 4 год. 5 хв. У підсумку у період з 15.06.2023 року по 14.03.2024 року на надання правничої допомоги у справі № 303/6219/23 адвокатом було витрачено 12 год. 05 хв.

Суд, з огляду на умови договору № 1/23-ЛА про надання правничої допомоги від 27.04.2023 року та решти наданих суду документів, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів та вчинення всіх процесуальних дій, відображених в акті № 3 здачі-приймання послуг від 15.03.2024 року, від імені та в інтересах позивача, робить висновок, що в цій справі витрати на правову допомогу є підтвердженими матеріалами справи.

Суд звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06.11.2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених договором про надання правничої допомоги умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Європейський суд з прав людини вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72); (пункти 5.34, 5.40, 5.41, 5.42, 5.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд враховує зазначену судову практику у вирішення питання щодо стягнення «гонорару успіху».

У зв`язку з цим судом встановлено, що заявлений до стягнення розмір 25000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу складається із двох складових, а саме 7000,00 грн. за підготовку і подачу до суду позову та 18000,00 грн. за представництво інтересів клієнта у суді. Вказані суми виплачується у випадку задоволення позову про стягнення заборгованості за договором від 03.09.2021 року в сумі 393092,00 грн., більш ніж на 80 відсотків.

При цьому судом встановлено сторони договору про надання правничої допомоги узгодили фіксований розмір гонорару, який залежить від результату розгляду судового спору та не визначали вартості однієї години роботи адвоката.

Відтак, виплата 7000,00 грн. та 18000,00 грн. як складові витрат на професійну правничу допомогу ставляться в залежність від результату розгляду судового спору, що в свою чергу свідчить про те, що такі виплати по своїй суті є гонораром успіху.

Представником відповідача до суду було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з тих підстав, що такі витрати не є співмірними із складністю цієї справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Як вже було згадано, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Підсумовуючи, слід зазначити, що ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії які зазначено вище застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.112002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року (справа № 922/1964/21) зробила висновок про таке: «Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.».

Також Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові зробила висновок про таке: «Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.».

Слід відзначити, що положення ч.ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України є аналогічні положенням ч.ч. 3-5 та 9 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином надаючи оцінку понесеним стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, судом з`ясовується, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суд враховує не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є надмірним.

В підсумку, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн., що відповідає критерію реальності, дійсності та необхідності адвокатських витрат та розумності їх розміру і ця сума є співмірною з виконаною адвокатом роботою.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву Приватного підприємства «Легіон Агро» про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Легіон Агро» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн.

У задоволенні решти заяви відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Приватне підприємство «Легіон Агро» (фактична адреса місцезнаходження 08296, вул.. Декабристів, 10/3, смт. Ворзель, Бучанський район, Київська область, ).

Представник позивача: Сааді Рустам Моххамедович (вул. Собоності України. 22, м. Долинська, Кропивницький район, Кіровоградська область).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Представник відповідача: ОСОБА_2 (вул. Августина Штефана. 12/5, оф. 13, м. Мукачево, Закарпатська область).

Суддя А.М.Заболотний