Провадження № 22-ц/801/371/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокуСправа № 127/30468/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Романюк Л. Ф. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 26 вересня 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

30 січня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано. До досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_2 за рішенням суду сплачував аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку.

01 вересня 2023 року ОСОБА_3 став студентом очного відділення 1 курсу за бакалаврською навчальною програмою «Інформаційний Менеджмент» на денній формі навчання Економічного факультету Технічного університету в м. Ліберець, Чеська Республіка. Стандартна тривалість навчання за цією програмою становить 3 роки з очікуваною датою закінчення навчання 30 червня 2026 року.

На час свого навчання ОСОБА_3 проживає в гуртожитку Технічного університету в м. Ліберець, проживання є платним та дороговартісним.

У зв`язку із навчанням повнолітньої дитини у вищому навчальному закладі, останній потребує матеріальної допомоги як з боку матері, так і з боку батька, який є фізично здоровою людиною працездатного віку, матеріально забезпечений, інших утриманців немає, а тому може надавати відповідну допомогу.

Крім того, ОСОБА_3 закінчив курс «Основи сайтобудування» ПП «Міжрегіональна академія інформаційних технологій», володіє теоретичними знаннями та має практичні навики роботи з мовами програмування HTML, CSS, тобто має здібності до інформаційних технологій, програмування, тому для розвитку в цій сфері ОСОБА_1 придбала в кредит ноутбук LENOVO Gaming 3, вартістю 35 149 грн. Дана покупка, безумовно викликана особливими здібностями дитини, тому такі витрати слід віднести до додаткових.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просила:

-стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки доходу від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2026 року;

-стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені додаткові витрати на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 17 574,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання у Технічному університеті в м. Ліберець в розмірі 1/4 частки доходу від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з 02 жовтня 2023 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 17 574,50 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позов є обґрунтованим і позивачка належними та допустимими доказами довела наявність підстав для задоволення заявлених нею вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 січня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2024 року справу призначено до розгляду на 01 лютого 2024 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що син сторін ОСОБА_3 на даний час проживає у м. Ліберець, Чеська республіка, а позивачка у м. Вінниці, а тому вона в силу ст. 190 СК України не наділена правом на звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки ОСОБА_3 з нею не проживає. З даним позовом має право звертатись виключно ОСОБА_3 .

Оскільки позов про стягнення аліментів обґрунтований тим, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2023 навчається на очному відділенні 1 курсу за бакалаврською навчальною програмою «Інформаційний Менеджмент» на денній формі навчання Економічного факультету Технічного університету в м. Ліберець, Чеська Республіка та проживає за адресою: м. Ліберець, Чеська республіка, тому і аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, прямо залежать від проміжку часу протягом якого ОСОБА_3 буде навчатись у даному навчальному закладі, а тому суд першої інстанції безпідставно та помилково дійшов висновку, що тимчасове проживання дитини у гуртожитку є підставою не застосування вимог ч. 3 ст. 199 СК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та ухвалив рішення із невідповідністю викладених висновків, обставинам справи.

Також відповідач зазначає, що із ним не узгоджувалося питання про місце навчання сина та не обговорювалося чи в змозі він буде надавати матеріальну допомогу на навчання в іншій країні, ураховуючи, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, а тому його син має пільги на навчання в Україні та проживання у гуртожитку.

Із наданих квитанцій про оплату гуртожитку та договору страхування вбачається, що платником є ОСОБА_3 , що спростовує обставини понесення позивачкою витрат на утримання дитини.

Натомість на спростування про не врахування думки відповідача щодо вибору місця навчання, ОСОБА_1 до суду першої інстанції подала підроблену заяву-згоду на відкриття візи на самостійний тимчасовий виїзд з кордон до Чеської Республіки зареєстровану нотаріусом у реєстрі за № 3120 та № 3121, у якій у абзаці в якому мати ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання забезпечувати усі фінансові витрати (включаючи транспортні витрати, проживання, навчання, харчування, медичне обслуговування та інші кишенькові витрати тощо) під час перебування дитини на території Чеської Республіки та витрати пов`язані з поверненням в Україну, додруковано часовий проміжок, а саме «з 01 вересня 2022 по 31.08.2023». Даний текст у оригіналі заяви-згоди відсутній, що підтверджується належним чином завіреною копією відповідної заяви.

Вчинивши дані дії сторона позивачка намагалась приховати той факт, що взяла на себе зобов`язання забезпечувати усі фінансові витрати під час перебування та навчання дитини на території Чеської Республіки.

Крім того, позивачем не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, що придбаний позивачем ноутбук, використовується безпосередньо сином ОСОБА_3 , адже сертифікат про закінчення курсу «Основи сайтобудування» ПП «Міжрегіональна академія інформаційних технологій» той отримав ще 12 грудня 2020 року. Відповідач сплачував достатню кількість аліментів до досягнення сином повноліття, та за частину перерахованих аліментів можливо було придбати йому ноутбук.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на подану апеляційну скаргу, адвокат Вдовцова А. Д. в інтересах ОСОБА_1 просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони у справі з 26 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 12).

30 січня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 . Прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_4 (а. с. 10).

15 лютого 2014 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 (а. с. 11).

З 01 вересня 2023 року ОСОБА_3 є студентом очного відділення 1 курсу за бакалаврською навчальною програмою «Інформаційний Менеджмент» на денній формі навчання Економічного факультету Технічного університету в м. Ліберець, Чеська Республіка. Стандартна тривалість навчання за цією програмою становить 3 роки з очікуваною датою закінчення навчання 30 червня 2026 року, що підтверджується довідкою Економічного факультету Технічного університету в м. Ліберець від 13 вересня 2023 року (а. с. 18-19).

Із довідки про житло Технічного університету в м. Ліберець від 08 вересня 2023 року встановлено, що ОСОБА_3 на час свого навчання поселився в гуртожитку Технічного університету в м. Ліберець, проживання є платним (а. с. 20-23).

ОСОБА_3 закінчив курс «Основи сайтобудування» ПП «Міжрегіональна академія інформаційних технологій», що підтверджується відповідними сертифікатами від 12 грудня 2020 року (а. с. 29).

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 придбала ноутбук LENOVO Gaming 3, вартістю 35 149,00 грн, що підтверджується чеком ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ». Даний ноутбук позивачем було придбано в кредит, який вона виплачує і до сьогодні, що підтверджується акцептом пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 483810750 та графік платежів від 05 квітня 2023 року (а. с. 30-34).

ОСОБА_3 зареєстрований разом зі своєю матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2023/007400760 від 14 вересня 2023 року та витягом № 2023/007401031 від 14 вересня 2023 року (а. с. 16-17).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

При вирішенні спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Окрім цього, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За вказаних обставин, враховуючи, що повнолітній син сторін навчається на денній формі навчання, відтак не має змоги влаштуватись на роботу, в той же час він потребує коштів на придбання одягу, взуття, харчування, засобів гігієни, підручників, оплату проїзду в громадському транспорті, тому батьки несуть обов`язок із його утримання.

При цьому відповідач є працездатною особою, отримує стабільний дохід, доказів того, що сплата аліментів у заявленому розмірі ставить його у скрутне матеріальне становище до суду ані першої, ані апеляційної інстанції не надав.

Відтак апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років.

Водночас апеляційний суд вважає безпідставним визначення місцевим судом розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки чинним сімейним законодавством не передбачено граничного мінімального розміру аліментів на повнолітню дитину.

Доводи апеляційної скарги про те, що правом на звернення до суду із цим позовом наділений виключно ОСОБА_3 , а не його мати, із якою він не проживає, апеляційний суд відхиляє.

Так, матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що їх син зареєстрований та проживав із матір`ю до вступу до навчального закладу. Його проживання окремо від позивачки на період навчання за кордоном є очевидним, як і його перебування на утриманні матері у зв`язку із навчанням на денній формі та неможливістю самостійно заробляти на життя.

Цим також спростовуються доводи ОСОБА_2 про те, що його син за власні кошти оплачує проживання у гуртожитку та страхування життя і здоров`я, адже очевидним є зазначення його як платника зазначених послуг у відповідних квитанціях та договорах на території Чеської Республіки.

Щодо покликання ОСОБА_2 на те, що при виборі місця навчання сина не було враховано його думку та наявність у нього пільг при навчанні у межах України, то апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 навчається на безкоштовній формі навчання, а потреба у придбанні продуктів харчування, одязі, взутті, засобів гігієни тощо, наявна незалежно від місця навчання та проживання дитини.

Колегія суддів також вважає надуманими доводи відповідача про те, що у заяві-договорі на відкриття візи на самостійний тимчасовий виїзд за кордон до Чеської Республіки, зареєстровану нотаріусом у реєстрі за № 3120 та № 3121, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання забезпечувати усі фінансові витрати під час перебування та навчання дитини на території Чеської Республіки.

Так, зі змісту абзацу першого вказаної заяви (а. с. 74, 92) видно, що сторони цією заявою дають своєму сину ОСОБА_3 згоду на відкриття візи для самостійного тимчасового виїзду за кордон до Чеської Республіки з метою навчання в період з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року.

Отже, очевидним є взяття позивачкою зобов`язань із фінансового забезпечення сина саме на цей період.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу представником позивачки долучено пояснення нотаріуса ОСОБА_7 , відповідно до яких 02 грудня 2021 року до неї звернулися сторони щодо посвідчення заяви про їх згоду на відкриття візи на самостійний тимчасовий виїзд за кордон до Чеської Республіки з метою навчання в період з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року, їх неповнолітньому сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заява була посвідчена, оплату за її посвідчення батько відмовився вносити, розрахувався вітчим ОСОБА_8 . Через кілька днів до нотаріуса звернулася мати ОСОБА_1 з проханням на вимогу візового центру, який оформляв документи її сина, ще раз в 3-му абзаці цієї заяви «продублювати» строк перебування дитини за кордоном: «з 01.09.2022 року по 31.08.2023 рік». Я порадила їй, щоб не витрачатися на нову заяву, запросити батька дитини і, якщо і він, і мати не проти, вона довнесе в заяву ще в іншому абзаці цей же строк. І мати, і батько обоє прийшли до нотаріуса і за їх спільною згодою вона внесла правку в документ.

Щодо незгоди ОСОБА_2 зі стягненням додаткових витрат на утримання сина апеляційний суд зазначає таке.

Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв?язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України,

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20.

Водночас як видно із матеріалів справи ноутбук LENOVO Gaming 3 був придбаний ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Враховуючи, що до досягнення ОСОБА_3 повноліття із відповідача на користь позивачки стягувались аліменти на сина, а також враховуючи абз. 2 ч. 2 ст. 185 СК України, ОСОБА_1 має право на стягнення із відповідача половини вартості ноутбука.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підтвердила жодним належним та допустимим доказом, що придбаний ноутбук, використовується безпосередньо сином, адже сертифікат про закінчення курсу «Основи сайтобудування» ПП «Міжрегіональна академія інформаційних технологій» той отримав ще 12 грудня 2020 року, а ноутбук придбано у 2023 році, є неспроможними, оскільки отримання сертифікату у 2020 році не спростовує зацікавленості дитини у комп`ютерних технологіях та розвитку її здібностей із плином часу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Водночас ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки при розгляді справи апеляційним судом було виявлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо встановлення мінімального розміру аліментів, резолютивну частину рішення суду слід змінити у цій частині.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 на підставі викладених у ній доводів задоволенню не підлягає, понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи судові витрати слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року змінити, виключивши з його резолютивної частини наступну вказівку: «але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб,».

У решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський