КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5683/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргогній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року у складі судді Савицького О.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» про скасування наказу та стягнення утриманих коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» про скасування наказу та стягнення утриманих коштів, у якому просив скасувати наказ про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 від 22 вересня 2021 року №38 та стягнути на користь ОСОБА_1 з ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» невиплачені кошти в розмірі 11 356 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі наказу від 22 вересня 2021 року № 38 його, як заступника директора ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку», притягнуто до матеріальної відповідальності у вигляді догани та стягнуто на користь відповідача грошові кошти в якості відшкодування матеріальних збитків.

Згідно наказу №38 від 22 вересня 2021 року із заробітної плати позивача вирахувано 11356,00 грн., як шкода, яку він спричинив роботодавцю. На переконання позивача його притягнуто до матеріальної відповідальності з порушенням норм трудового законодавства, оскільки положеннями КЗпП України закріплено вичерпний перелік підстав повної матеріальної відповідальності, проте позивач не вчиняв жодних дій, які могли б стати підставою для притягнення його такої відповідальності.

Посилаючись на те, що під час притягнення його до матеріальної відповідальності відповідачем було порушено законодавство про працю, позивач вважає такі дії відповідача є неправомірними, а тому звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП МОУ «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку», посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно установив обставини, які мають значення для справи, наслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Вказує, що відповідно до проведеної службової перевірки комісією було встановлено, що ноутбук LenovoS145-15AP було придбано ДП МОУ «ЦРЗЗЗ» 18 липня 2020 року про що зазначено в бухгалтерських відомостях, а саме відповідно чеку №3141 від 18 липня 2020 року у ТОВ «САВ-ДІСТРІБЮШН». До суду було подано документи підтвердження придбання ноутбуку та відображення його на балансі підприємства, а саме: акт службової перевірки з додатками до нього. В додатках містяться - «Картка з рахунку 1521 за січень 2020 - червень 2021» про придбання товару та прибутковий ордер з програми 1С Підприємства, що підтверджує перебування ноутбуку на балансі підприємства з липня 2020 року. Саме ці документи суд не прийняв до уваги проголошуючи рішення.

Посилається на те, що на момент передачі справ від попереднього т.в.о. директора ДП МОУ «ЦРЗЗЗ» до новопризначеного (позивача у справі) ноутбук Lenovo S145-15AP перебував на балансі підприємства і при прийнятті майна та інших цінностей новопризначеним т.в.о. директора (позивачем) не було встановлено його відсутності на підприємстві.

Крім того скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково зазначив, що наказом №38 від 22 вересня 2021 року позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності. Натомість наказом №38 від 22 вересня 2021 року позивача і не було притягнуто до повної матеріальної відповідальності.

Посилається на те, що в своїй прохальній частині представник позивача не зазначив жодним чином про визнання наказу незаконним та недійсним. Таким чином можна зробити висновок, що позивач вважає законним наказ № 38 від 22 вересня 2021 року, який просить скасувати, а отже відсутня підстава для їх скасування.

Окрім цього, звертає увагу на те, що позов від імені позивача було підписано Мамаєвим Д.Ю. з порушенням вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вказано, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6127 від 12 липня 2018 року, підписане Рафальською І.В. нібито Головою Ради адвокатів м. Києва, яка на момент видачі свідоцтва не мала повноважень визначених ст. 48 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а отже не є належним документом.

В апеляційній інстанції адвокат Горьовий В.В. в інтересах ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Мамаєв Д.Ю. просили відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення в повній мірі відповідає вищезазначеними вимогам закону, з огляду на таке.

Зі справи убачається, що відповідно до наказу Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) № 2-ДП від 15.01.2021, тимчасове виконання обов`язків директора ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" покладено на ОСОБА_1 (а.с. 144 т.1).

Відповідно до наказу Міністерства оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) № 35-ДП від 14.07.2021, тимчасове виконання обов`язків директора ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" покладено на Кучерука Г.Д. (а.с. 145 т.1).

На виконання Плану організації робочої комісії щодо приймання-передачі справ та майна ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку", наказом т.в.о. директора Кучерука Г.Д. № 25 від 20.07.2021 була призначена позапланова інвентаризація майна підприємства та визначення його технічного стану (а.с. 146 т.1).

Під час здійснення позапланової інвентаризації майна підприємства, комісією була виявлена відсутність ноутбука "Lenovo S145-15АР" у кількості 1 одиниця, на суму 11 356 грн, що обліковується на балансі підприємства, про що було складено акт інвентаризаційної комісії № 4 від 26.08.2021 (а.с. 147-148 т.1).

На підставі вказаного акту в.о. директора Кучеруком Г.Д. видано наказ про проведення службової перевірки з підстав відсутності ноутбука "Lenovo S145-15АР", за результатами якої складено акт від 21.09.2021, у якому встановлено факт відсутності ноутбука "Lenovo S145-15АР" у кількості 1 одиниця, на суму 11 356 грн, що обліковується на балансі підприємства та відображений в програмному забезпеченні "1С" (а.с. 111-115 т.1).

22.09.2021 позивача, заступника директора ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку", було притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі 11 356 грн на підставі наказу т.в.о. директора Кучерука Г.Д. від 22.09.2021 № 38 (а.с. 228 т.1).

Районним судом встановлено, що на виконання вказаного наказу із заробітної плати позивача вирахувано 11 356 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не встановив наявності обставин, які б могли бути підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

У Переліку, затвердженому Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням від 28 грудня 1977 року № 447/24, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, зазначені посади і роботи, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва.

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц (провадження № 61-5969св18), від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17 (провадження № 61-1146св19) та від 28 липня 2021 року у справі № 524/2050/19 (провадження № 61-17725св20).

Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 року № 14 роз`яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до положень статті 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Районним судом обґрунтовано відхилено посилання представника відповідача стосовно того, що позивач, вступаючи на посаду т.в.о. директора ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" згідно з наказом № 2-ДП від 15.01.2021, прийняв все майно відповідача, зокрема у тому числі й ноутбук "Lenovo S145-15АР".

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в п. 6 та 6.2. акту приймання-передачі справ, документів та майна ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" з яких убачається, що в ході процедури приймання-передачі справ, майна, документів та посади директора підприємства передаючою стороною передано, а приймаючою стороною прийнято майно, інші матеріальні цінності, що обліковується на балансі. Відомості про державне майно, яке перебуває на балансі підприємства, форма № 2б (д) станом на 01.01.2021 (Додаток № 27) (а.с. 123 т.1).

Між тим, матеріали справи не містять вказаного Додатку № 27, що не дає змогу перевірити, що станом на 01.01.2021 ноутбук "Lenovo S145-15АР" перебував на балансі підприємства.

Звертає також апеляційний суд увагу й на зміст акту службової перевірки від 21.09.2021, складений комісією відповідальних працівників підприємства, яким визнано доведеним факт придбання ноутбука Lenovo S145-15АР 18.07.2020, проте також установлено, що до серпня 2021 року вказаний ноутбук не було введено в експлуатацію й лише у серпні 2021 року вчинено таку дію (а.с. 111-115 т.1).

Отже, відповідачем ні в суді першої інстанції, а ні стадії апеляційного перегляду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що на момент прийняття позивача на посаду т.в.о. директора ДП МОУ "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" згідно наказу від 15.01.2021 ноутбук "Lenovo S145-15АР" фізично був на підприємстві та фактично міг перебувати у користуванні позивача.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у якому повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для цієї справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: