ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2907/24 Справа № 204/3134/23 Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відмовлено (а.с. 47).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким його заяву задовольнити в повному обсязі (а.с. 51-54).

ОСОБА_2 не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що немає підстав для ухвалення додаткового рішення у відповідності до вимог статті 270 ЦПК, оскільки вимоги позивача щодо ухвалення додаткового рішення фактично зводяться до зміни сутності рішення, що суперечить вимогам процесуального законодавства. Суд не вправі під видом додаткового рішення змінити зміст рішення або розв`язати нові питання, що не були предметом позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 03.08.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Згідно свідоцтва про народження сторони мають спільну дину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 просив ухвалити додаткове рішення, яким залишити неповнолітноьго сина проживати разом з ним.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач зазначив, що після припинення подружніх стосунків син ОСОБА_3 залишився проживати разом з батьком, спору з цього приводу між сторонами не має, однак, позовна заява містить лише вимогу про розірвання шлюбу.

Вимоги про визначення місця проживання дитини не пред`явлено.

Таким чином, судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини чи про залишення її на проживання з одним із батьків.

Якщо під час розгляду справи про розірвання шлюбу з`ясується, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. У даній справі заявлено лише одну позовну вимогу - про розірвання шлюбу, й щодо цієї вимоги у рішенні міститься відповідний висновок суду.

Частина 1 ст. 270 ЦПК України встановлює вичерпний перелік випадків у яких може бути ухвалене додаткове рішення.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

З огляду на те, що в рішенні чітко зазначено щодо задоволення позову у відповідності до заявлених позивачем вимог та з урахуванням змісту заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов вірного висновку, що не має підстав для ухвалення додаткового рішення у відповідності до вимог статті 270 ЦПК України, оскільки вимоги позивача щодо ухвалення додаткового рішення фактично зводяться до зміни сутності рішення, що суперечить вимогам процесуального законодавства. Суд не вправі під видом додаткового рішення змінити зміст рішення або розв`язати нові питання, що не були предметом позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обгрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення у відповідності до вимог статті 270 ЦПК України, частиною 1 якої встановлено вичерпний перелік підстав для ухвалення такого рішення.

Посилання апелянта на висновки Верховного суду, що викладені в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 колегія суддів не бере до уваги, оскільки у вказаній справі відмінні обставини від даної справи, оскільки у справі №200/952/18 позивач в прохальній частині позову просила розірвати шлюб та залишити неповнолітню дитину проживати разом з нею, а у даній справі позивач просив лише розірвати шлюб.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно висновків Верховного суду викладених в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, вирішення питання щодо залишення проживання дитини з кимось із батьків одночасно з питанням про розірвання шлюбу, у разі відсутності такого спору між батьками, є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна