Провадження № 22-ц/802/144/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на такі обставини.

Вона навчається у Відокремленому підрозділі «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» на денній контрактній формі навчання. Для забезпечення її повноцінного навчального процесу, на одяг, взуття, харчування, оплату навчання необхідні значні кошти. Матір не може самостійно забезпечити їй всі витрати.

ОСОБА_3 є її батьком, військовослужбовцем і має можливість їй допомагати матеріально.

Просила суд стягунути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки його доходів щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2023 року та до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 гривні 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову повністю.

Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, які слугують підставою для призначення аліментів, проте, визначаючи їх розмір дійшов помилкового висновку.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 22.01.2024, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Відокремленого підрозділу «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» від 18.10.2023 №1857, ОСОБА_1 навчається у Відокремленому підрозділі «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» з 01.09. 2020 по 30.06.2024 на денній контрактній формі навчання (а.с.5).

З копії квитанції вбачається, що ОСОБА_1 оплатила за навчання 6 985 грн.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Крім того, норми СК України передбачають принцип рівності прав та обов`язків батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення. У відзиві на позовну заяву він не заперечує щодо його обов`язку утримувати дочку, проте вказує, що вважає за можливе сплачувати 1/8 своїх доходів.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 , мати позивача, працює в ТОВ «УТ-мартек» на посаді менеджера, отримує середню робітню плату 8583,33 грн (6909,58 грн без урахування податків).

Відповідно до приписів ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є студенткою денної форми навчання ВП «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету», самостійних доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував матеріальне становище відповідача, ту обставину, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітня дочка від іншого шлюбу, розмір доходів як батька - відповідача ОСОБА_2 так і матері позивача та обгрунтовано дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів позивача і відповідача.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідач є військовослужбовцем, а тому має більші фінансові можливості надавати утримання дочці, не впливає на правильність прийнятого судом рішення, оскільки Сімейним кодексом України визначено рівність прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, а тому матір позивача також зобов`язана брати участь в утриманні нарівні з відповідачем.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не подала суду доказів на підтвердження своїх доводів про наявність можливості у її батька надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини свого заробітку, також не обґрунтувала необхідності стягнення аліментів у заявленому нею розмірі та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів. Також ОСОБА_1 не довела в порядку, визначеному Цивільним процесуальним Кодексом тієї обставини, що розмір доходів відповідача є вищим того, що визнавав відповідач, не заявляла клопотань про витребування доказів про доходи відповідача та не обгрунтовувала своїх доводів тим, що ій відмовлено у видачі довідки про доходи відповідача або ж що в позивача є інші труднощі у витребуванні доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 77, 78, 79, 81 ЦПК України). З урахуванням викладеного доводи позивача про те, що її батько має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини своїх доходів є безпідставними.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: