КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1251/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», третя особа - голова правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ОСОБА_2, про стягнення суми премії,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», Компанія), третя особа - голова правління НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2., в якому просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у вигляді премії за отримання від ПАТ «Газпром» суми компенсації збитків згідно рішення трибуналу Арбітражного інституту Торгівельної палати Стокгольма в арбітражному провадженні V 2014/129, відповідно до Додаткової угоди № 1 до Контракту у розмірі 6 006 000,00 грн, що дорівнює еквіваленту 231 025,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12 липня 2018 року між ним та НАК «Нафтогаз України» було укладено Додаткову угоду № 1 до Контракту № 5 від 13 квітня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1 Наглядовою радою було прийнято рішення про виплату йому, як Члену правління, премії у розмірі 6 006 000,00 грн, що дорівнює еквіваленту 231 025,00 доларів США, на умовах, передбачених цією Угодою.

Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань, передбачених умовами Додаткової угоди № 1, та безпідставно відмовив у виплаті премії за отримання від ПАТ «Газпром» суми компенсації збитків, в тому числі й після його звільнення (припинення дії контракту) за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а тому з метою захисту порушеного права на винагороду він змушений звернувся до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Муньки О.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права,та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції суд дійшов помилкового висновку з приводу того, що не настала жодна із подій, передбачених пунктом 8 Додаткової угоди № 1, та не врахував, що 07 травня 2019 року у відповідності до пункту 3 Додатку № 2 до Контракту «Цілі та Ключові показники виконання на 2019 рік» йому було визначено індивідуальну ціль - забезпечити ефективне передання справ новому фінансовому директору Групи Нафтогаз, що свідчить про ініціативу саме Компанії припинити дію Контракту. Тобто питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади фактично було вирішено ще на початку 2019 року, при цьому його було запевнено в тому, що йому буде виплачена премія згідно Стокгольмського Арбітражу незважаючи на припинення з ним дії Контракту, у зв`язку з чим в нього були відсутні сумніви в отримані премії й, відповідно, відсутні заперечення чи скарги з приводу звільнення, яке було узгоджено між сторонами, але ініціатива якого походила саме від Компанії.

Більше того, звертаючись до Правління із заявою про винесення на розгляд НАК «Нафтогаз України» питання про припинення повноважень члена правління та звільнення за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, він просив звільнити його з 28 грудня 2019 року. Проте, Правління НАК «Нафтогаз України» не погодило йому зазначену дату звільнення, оскільки їм достеменно було відомо про те, що 27 грудня 2019 року буде отримано компенсацію збитків згідно рішення трибуналу Арбітражного інституту Торгівельної палати Стокгольма, у зв`язку з чим йому було запропоновано написати бажану для Компанії дату звільнення 07 листопада 2019 року, що, на переконання позивача, є очевидним та додатковим свідченням того, що розірвання Контракту здійснено саме з ініціативи Компанії, а не з ініціативи позивача.

Вважає, що звільнення за угодою сторін не слід ототожнювати зі звільненням за власним бажанням, оскільки між ними є відмінність, яка полягає в тому, що звільнення за угодою сторін передбачає взаємне волевиявлення обох сторін - роботодавця та працівника, тоді як для звільнення за власним бажанням достатньо одностороннього волевиявлення лише працівника. Більше того, звільнення за угодою сторін передбачає, що між роботодавцем та працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк.

Таким чином, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору походить саме від відповідача, яким було ініційовано звільнення позивача із займаної ним посади, оскільки відповідачем було поставлено позивачу індивідуальну ціль передати справи новому фінансовому директору, що є свідченням того, що ще на початку 2019 року відповідач мав намір звільнити позивача із займаної посади.

Проте, судом першої інстанції не було досліджено дану обставину та не надано їй належної правової оцінки, що в результаті призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Також в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 написав власноруч заяву, в якій зазначив, що в день звільнення він був ознайомлений з усіма розрахунками, належними йому при звільненні перед їх виплатою та згоден з виплаченою сумою. Претензій до Компанії станом на дату цієї заяви з урахуванням додаткової виплати 22 листопада 2022 року не має.

Позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції в цій частині, оскільки в день звільнення його було ознайомлено з усіма розрахунками, а саме розрахунками заробітної плати, вихідної допомоги тощо, однак до цих розрахунків не входила премія згідно Стокгольмського Арбітражу, яку за умовами додаткової угоди № 2 він мав отримати незважаючи на припинення з ним дії Контракту.

У відзиві на апеляційну скаргу НАК «Нафтогаз України» в особі представника - адвоката Слесарчука В.М. просить в задоволенні вказаної апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до неправильного вирішення справи, повно і всебічно з`ясував дійсні обставини спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Свої заперечення обґрунтовує зокрема тим, що загальновизнаним є те, що метою прийняття додаткових угод до контракту є зміна існуючих зобов`язань (прав і обов`язків) сторін. Відтак, з прийняттям нової додаткової угоди дія попередньої, що регулює однопредметне питання, скасовується (за аналогією дії нормативно-правового акта в часі).

Отже, твердження позивача про те, що внесення змін до пункту 6.1 Контракту не впливають на збереження чинності положень Додаткової угоди № 1 є необґрунтованими.

Водночас, підписуючи Додаткову угоду № 7, сторони домовилися припинити контракт 07 листопада 2019 року за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень Члена правління Компанії (пункт 4).

Пунктом 9 Додаткової угоди № 7 було встановлено, що ця угода містить вичерпний та остаточний перелік виплат, які здійснюються Члену правління у зв`язку з достроковим припиненням Контракту, та дія Угоди припиняється після настання всіх обставин та виконання всіх дій, передбачених цією Угодою.

Системний аналіз досягнутих між сторонами домовленостей, які були відображені в контракті та Додаткових угодах, дає чітке розуміння того, що погоджуючись на пропозицію ОСОБА_1 припинити Контракт за згодою сторін, сторони досягли згоди стосовно того, що з моменту припинення Контракту також припиняються зобов`язання НАК «Нафтогаз України» щодо виплати премії, передбаченої Додатковою угодою № 1.

Вказаний висновок випливає з того, що по-перше: в Додатковій угоді № 7, яка містить остаточний та вичерпний перелік виплат, не зазначено про премію 6 006 000 грн, а по-друге: виключено умову про дію умов Додаткової угоди № 1 до закінчення виконання всіх передбачених у ній положень навіть у разі припинення контракту, що підтверджує відсутність обов`язку відповідача перед ОСОБА_1 щодо сплати премії, яка визначена пунктом 1 Додаткової угоди № 1.

За наведених обставин відповідач вважає, що зобов`язання сторін за Додатковою угодою № 1 припинилися одночасно із припиненням дії Контракту - 07 листопада 2019, тому твердження позивача про право його на отримання премії є безпідставним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Мунька О.М. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній аргументи.

Представник відповідача - адвокат Слесарчук В.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень з боку відповідача положень Контракту та додаткових угод до нього враховуючи факт звільнення позивача з його ж ініціативи і припинення дії положень Додаткової угоди № 1 із 07 листопада 2019 року відповідно до вимог Додаткової угоди № 7, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення премії, виплата якої була передбачена вказаною угодою № 1, не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

За змістом статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону № 108/95-ВР, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 21 Закону № 108/95-ВР оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Оскільки контракт є особливою формою трудового договору, сторони при його укладанні мають право додатково визначити його істотні умови, включно з умовами щодо виплати винагороди.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 917/265/18 зазначено, що «додаткова угода - є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору».

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 541/2246/16-ц (провадження № 61-18545св18) зроблено висновок по застосуванню статей 638, 651, 653, 654 ЦК України та вказано, що «зміна договору за згодою сторін є правочином, спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору за взаємною згодою сторін зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору і втіленні такої зміни в належну форму».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2016 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_1 був укладений Контракт № 5 із заступником голови правління НАК «Нафтогаз України».

12 липня 2018 року між сторонами укладена Додаткова угода № 1 до вказаного Контракту, за умовами якої Наглядовою радою було прийнято рішення про виплату позивачу, як Члену правління, премії за досягнення вагомих цілей, реалізацію важливих стратегічних проектів у розмірі 6 006 000,00 грн, що дорівнює еквіваленту 231 025,00 доларів США на умовах, передбачених цією Угодою.

Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 передбачено, що підставою для нарахування та виплати премії є отримання Товариством суми компенсації збитків у розмірі 2 560 000 000,00 доларів США, що була присуджена Товариству остаточним рішенням трибуналу Арбітражного інституту Торгівельної палати Стокгольма в арбітражному провадженні V 2014/129 стосовно контракту № ТКГУ на транзит природного газу (далі - Компенсація) і яка підлягає стягненню з ПАТ «Газпром».

Сторони домовились та визначили в пункті 4 зазначеної Додаткової угоди, що виплата премії здійснюється протягом трьох років дванадцятьма рівними щоквартальними платежами, починаючи з 01 липня 2018 року з коштів Фонду преміювання.

Пунктом 5 Додаткової угоди № 1деталізований порядок виплати премії у випадку недостатності коштів.

Крім того, пунктом 8 Додаткової угоди № 1 передбачено, що незважаючи на зазначений в пункті 4 графік платежів, невиплачені квартальні платежі премії підлягають виплаті негайно, але не пізніше п`яти робочих днів у випадку настання будь-якої з подій, але у будь-якому разі за умови отримання Компенсації:

8.1. Має місце подія або серія подій, які роблять продовження виконання Членом правління своїх повноважень неможливим або небезпечним через причину, яка знаходиться за межами його контролю, за умови, що настання такої події підтверджене Комітетом з призначень та винагород;

8.2. Прийняття нормативного акту будь-яким уповноваженим органом, який прямо або опосередковано впливає на здатність Товариства здійснити виплату невиплачених квартальних платежів премії в поточний момент або в майбутньому, і настання такої обставини підтверджене Комітетом з призначень та винагород;

8.3. Контракт з Членом правління розірвано з ініціативи Товариства не з причини порушення Членом правління умов Контракту або законодавства про працю або шахрайських дій та не з підстав вчинення Членом правління корупційного правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції, жодна із зазначених подій не настала.

Пунктом 9 Додаткової угоди № 1 передбачено, що у випадку, якщо Член правління розриває Контракт з власної ініціативи до настання будь-якої з подій, передбачених підпунктами 8.1-8.3 цієї Угоди, він втрачає право на отримання будь-яких квартальних платежів премії у майбутньому і виплата всіх невиплачених квартальних платежів премії Члену правління здійснюватись не буде.

Згідно з пунктом 11 Додаткової угоди № 1 якщо Контракт з Членом правління припинений до того, як Товариством була отримана/стягнута сума компенсації, при цьому настала одна з подій, передбачених підпунктами 8.1-8.3, та не настали події, передбачені пунктами 9 та 10, Член правління зберігає право на отримання премії і премія буде виплачена протягом п`яти днів з дати отримання Товариством компенсації або її частини.

За пунктом 13 Додаткової угоди № 1 ця угода є укладеною з дати її підписання сторонами. Угода є невід`ємною частиною Контракту з дати її укладення. Положення цієї угоди зберігають чинність після припинення дії Контракту та діють до моменту виплати премії у повному розмірі або втрати права Членом правління на отримання невиплачених квартальних платежів на підставі пунктів 9 та 10, залежно від того, що настане раніше.

09 серпня 2018 року між сторонами укладена Додаткова угода № 2, якою Контракт № 5 від 13 квітня 2016 року викладено в новій редакції.

Зокрема пункт 6.1 Контракту передбачає, що цей Контракт набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до дати припинення повноважень Члена правління уповноваженим органом Компанії відповідно до пункту 5.3, крім положень пункту 3.16, які діють безстроково, за виключенням випадків розірвання контракту з ініціативи Компанії за вчинення протиправних дій Членом правління та/або порушень з вини Члена правління, а також крім умов Додаткової угоди № 1 від 12 липня 2018 року до закінчення виконання всіх передбачених у ній положень.

10 вересня 2019 року та 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до НАК «Нафтогаз України» заяви з проханням винести на розгляд Наглядової ради питання про припинення його повноважень Члена правління НАК «Нафтогаз України» та після ухвалення відповідного рішення звільнити його із займаної посади за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України з 28 грудня 2019 року (в заяві від 15 жовтня 2019 року - з 07 листопада 2019 року).

22 жовтня 2019 року Наглядова рада НАК «Нафтогаз України» вирішила припинити повноваження Члена правління - заступника Голови правління Компанії ОСОБА_1 та дію укладеного з ним Контракту № 5 від 13 квітня 2016 року відповідно до поданої ним заяви від 15 жовтня 2019 року за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Це рішення набуло чинності 07 листопада 2019 року.

Наказом № 395-к від 05 листопада 2019 року позивача було звільнено із займаної посади 07 листопада 2019 року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. В наказі також зазначено, що Контракт № 5 від 13 квітня 2016 року із заступником Голови правління НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_1 вважати припиненим.

На виконання вказаного вище рішення Наглядової ради, 06 листопада 2019 року між сторонами також була укладена Додаткова угода № 7 до Контракту № 5 від 13 квітня 2016 року.

Пунктом 4 Додаткової угоди № 7 передбачено, що Контракт припиняється 07 листопада 2019 року за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень Члена правління Компанії.

При цьому згідно пункту 2.2.1 Додаткової угоди № 7 пункт 6.1 Контракту викладено в новій редакції, а саме: «Цей контракт набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до дати припинення повноважень Члена правління уповноваженим органом Компанії відповідно до п. 5.3, крім положень п. 3.16, які діють безстроково, за виключенням випадків розірвання контракту з ініціативи Компанії за вчинення протиправних дій Членом правління та/або порушень з вини Члена правління».

Тобто, додатковою угодою № 7 внесено зміни до пункту 6.1 Контракту, з якого виключено положення про те, що умови Додаткової угоди № 1 діють навіть у разі припинення повноважень Члена правління.

Натомість пунктом 5 Додаткової угоди № 7 визначено перелік виплат (винагороди), які Компанія має здійснити позивачу у зв`язку з його звільненням та припиненням Контракту. Однак даний пункт не містить обов`язку сплатити премію за Додатковою угодою № 1.

Сторони домовились та визначили в пункті 9 Додаткової угоди № 7, що ця угода містить вичерпний та остаточний перелік виплат, які здійснюються Члену правління у зв`язку з достроковим припиненням Контракту, та дія Угоди припиняється після настання всіх обставин та виконання всіх дій, передбачених цією Угодою.

Позивач підписав Контракт та всі додаткові угоди до нього, в тому числі й Додаткову угоду № 7, і не оскаржував їх в судовому порядку.

У частині третій статті 12, частинах першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з урахуванням остаточної редакції пункту 6.1 Контракту, визначену у пункті 2.2.1 Додаткової угоди № 7, дія положень Додаткової угоди № 1 була припинена 07 листопада 2019 року.

При цьому з огляду на пункт 9 Додаткової угоди № 1 та звільнення позивача з його ж ініціативи, відсутні підстави для виплати, які були передбачені в Додатковій угоді № 1.

Більше того, 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до НАК «Нафтогаз України» власноруч написану заяву, в якій зазначив, що в день його звільнення, а саме 07 листопада 2019 року він був ознайомлений з усіма розрахунками, належними йому при звільненні перед їх виплатою та згоден з виплаченою сумою. Претензій до Компанії станом на дату цієї заяви з урахуванням додаткової виплати 22 листопада 2022 року не має (а.с. 92).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень з боку відповідача положень Контракту та додаткових угод до нього враховуючи факт звільнення позивача з його ж ініціативи і припинення дії положень Додаткової угоди № 1 із 07 листопада 2019 року.

Доводи апеляційної скарги, що виключення з пункту 6.1 Контракту № 5 від 13 квітня 2016 року положень про те, що умови Додаткової угоди № 1 діють до закінчення виконання всіх передбачених у ній положень не впливає на право позивача отримати премію відповідно до умов вказаної Додаткової угоди, дію якої не припинено та яка підлягає виконанню, оскільки Додатковою угодою № 7 внесені зміни виключно до Контракту, які не припиняють дію Додаткової угоди № 1, не заслуговують на увагу, адже положення Додаткової угоди № 1 від 12 липня 2018 року слід тлумачити з урахуванням змін, внесених у Контракт Додатковими угодами № 2 від 09 серпня 2018 року та № 7 від 06 листопада 2019 року.

Положення пункту 13 Додаткової угоди № 1, пункту 6.1 Контракту в редакції Додаткової угоди № 2 та пункту 2.2.1 Додаткової угоди № 7 регулюють одне і теж питання - дію Додаткової угоди № 1 після припинення повноважень Члена правління.

Колегія суддів погоджується із відповідачем в тому, що головною метою укладення додаткових угод до контракту є зміна існуючих зобов`язань (прав і обов`язків) сторін, а тому з підписанням нової додаткової угоди дія попередньої, що регулює однопредметне питання, скасовується.

Отже, твердження позивача про те, що внесені зміни до пункту 6.1 Контракту не впливають на збереження чинності положень Додаткової угоди № 1 є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, підписуючи Додаткову угоду № 7, сторони домовилися припинити контракт із 07 листопада 2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень Члена правління Компанії.

Аналіз досягнутих між сторонами домовленостей, які були відображені у Контракті та Додаткових угодах, зокрема пунктах 5, 9 Додаткової угоди № 7, дає підстави для висновку, що погоджуючись на пропозицію ОСОБА_1 припинити Контракт за угодою сторін, сторони досягли згоди стосовно того, що з моменту припинення Контракту також припиняються зобов`язання НАК «Нафтогаз України» щодо виплати премії, передбаченої Додатковою угодою № 1.

Вказаний висновок випливає з того, що у Додатковій угоді № 7, яка містить остаточний та вичерпний перелік виплат, не зазначено про премію за отримання від ПАТ «Газпром» суми компенсації збитків згідно рішення трибуналу Арбітражного інституту Торгівельної палати Стокгольма в арбітражному провадженні V 2014/129, а домовленість про дію умов Додаткової угоди № 1 до закінчення виконання всіх передбачених у ній положень навіть у разі припинення контракту було виключено, що свідчить про відсутність обов`язку НАК «Нафтогаз України» перед ОСОБА_1 щодо сплати премії, яка визначена пунктом 1 Додаткової угоди № 1.

В оцінці аргументів апеляційної скарги позивача слід також врахувати, що за змістом пунктів 8, 9, 11 Додаткової угоди № 1 право на одержання передбаченої цією Угодою премії після припинення дії Контракту залежало від одночасної наявності таких умов: Компанією отримано суму компенсації; Контракт розірвано з ініціативи Компанії не з причини порушення Членом правління умов Контракту/законодавства про працю/шахрайських дій/корупційного правопорушення; Контракт не розірвано з власної ініціативи Члена правління; Контракт не розірвано з підстав порушення Членом правління умов Контракту/законодавства про працю/шахрайських дій/корупційного правопорушення.

У справі, яка переглядається, підставою для припинення контракту з НАК «Нафтогаз України» була ініціатива ОСОБА_1 , що підтверджується поданою ним 15 жовтня 2019 року на ім`я голови правління Компанії заявою, в якій позивач зазначив, що просить винести на розгляд Наглядової ради НАК «Нафтогаз України» питання про припинення його повноважень Члена правління та після ухвалення відповідного рішення звільнити його із займаної посади за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України із 07 листопада 2019 року.

Наглядова рада НАК «Нафтогаз України» 22 жовтня 2019 року питанням шостим порядку денного засідання, оформленого протоколом № 20/2019, розглянула питання про припинення повноважень Члена правління Компанії та затвердження умов додаткової угоди до контракту з ним. За результатом розгляду зазначеної вище заяви ОСОБА_1 від 15 жовтня 2019 року ухвалила рішення про її задоволення та припинення повноважень Члена правління Компанії - заступника Голови правління Компанії ОСОБА_1 та дію укладеного з ним контракту № 5 від 13 квітня 2016 року відповідно до поданої ним заяви від 15 жовтня 2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Отже, підставою для розгляду НАК «Нафтогаз України» питання про звільнення ОСОБА_1 07 листопада 2019 року з посади заступника Голови правління Компанії була особиста письмова заява позивача від 15 жовтня 2019 року, що свідчить про те, що саме ОСОБА_1 був ініціатором звільнення з 07 листопада 2019 року за угодою сторін.

На підставі рішення Наглядової ради Компанії, яке прийняте на засіданні 22 жовтня 2019 року, наказом від 05 листопада 2019 року № 395-К ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 07 листопада 2019 року за його ж ініціативою та вказаною ним підставою припинення Контракту.

Виходячи з наведеного, угода сторін про припинення Контракту була оформлена між сторонами шляхом подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення - 07 листопада 2019 року та згоди відповідача на його звільнення шляхом видачі відповідного наказу від 05 листопада 2019 року № 395-К.

Оскільки Контракт припинено не з ініціативи Компанії, а з ініціативи позивача, як Члена правління, то у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу премії, яка передбачена пунктом 1 Додаткової угоди № 1.

Посилання апеляційної скарги на те, що 07 травня 2019 року у відповідності до пункту 3 Додатку № 2 до Контракту «Цілі та Ключові показники виконання на 2019 рік» позивачу було визначено індивідуальну ціль - забезпечити ефективне передання справ новому фінансовому директору Групи Нафтогаз, що свідчить про ініціативу саме Компанії припинити дію Контракту колегія суддів відхиляє, так як підставою припинення Контракту № 5 від 13 квітня 2016 року стало волевиявлення самого ОСОБА_1 у формі письмової заяви про звільнення за угодою сторін.

Крім того, затвердження позивачу «Цілей та Ключових показників виконання на 2019 рік» жодним чином не вказує на правову підставу припинення Контракту, що є визначальним для виплати премії згідно пункту 11 Додаткової угоди № 1.

У день звільнення ОСОБА_1 07 листопада 2019 року НАК «Нафтогаз України» здійснило розрахунок та виплату всіх сум, належних позивачу при звільненні, а останній у свою чергу своєю заявою від 22 листопада 2019 року, поданою відповідачу, підтвердив факт ознайомлення з розрахунком та засвідчив, що претензій до Компанії щодо розрахунку при звільненні не має.

Таким чином, оскільки Контракт припинений за угодою сторін, а не з ініціативи роботодавця, то відсутні передбачені Додатковою угодою № 1 підстави для виплати премії після припинення Контракту між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка як кожному окремо, так і в сукупності.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги сторони позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній