РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024

Справа № 757/16458/22-ц

Провадження № 2/522/1861/24

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянув у судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_9

до 1) ОСОБА_4 , 2) ОСОБА_5 , 3) ОСОБА_2 , 4) ОСОБА_7

треті особи на стороні відповідачів приватний нотаріус Буракова Олександра Ігорівна, приватний нотаріус Богун Ірина Андріївна, приватний нотаріус Скляр Оксана Станіславівни про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації, повернення права власності.

ВСТАНОВИВ:

1.06.07.2022 ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , треті особи приватний нотаріус Богун І.А., ОСОБА_10 .

2.Позивач просить суд:

-визнати недійсним договір дарування від 18.10.2019, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.11.2019, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

-визнати недійсним договір дарування нежилих приміщень від 05.12.2019, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 ;

-визнати незаконними та скасувати рішення у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно:

а) квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 101): рішення приватного нотаріуса Буракової О.І. №49232227 від 18.10.2019 (номер запису 33733725 від 18.10.2019); рішення приватного нотаріуса Богун І.А., № 49774183 від 20.11.2019 (номер запису: 34235557 від 20.11.2019);

б) нежитлових приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А), площею 43,1 кв.м., АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 00): рішення приватного нотаріуса Скляр О.С., № 50041092 від 05.12.2019 (номер запису: 34480123 від 05.12.2019);

- відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення ОСОБА_15 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та на нежитлові приміщеннями з №1 по № НОМЕР_1 (групи приміщень №90) (в літ. А), АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 00).

3.13.09.2022 справа за підсудністю надійшла до Приморського районного суду м. Одеси.

4.21.09.2022 відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подав відзив на позов.

5.19.10.2022 відкрито загальне позовне провадження.

6.06.03.2023 відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов.

7.04.05.2023 відповідач ОСОБА_7 подала письмові пояснення про невизнання позовних вимог.

8.10.05.2023 закрито підготовче провадження.

9. ОСОБА_9 звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що 12.05.2017 вона позичила ОСОБА_4 гроші в сумі 12 442 921 грн. (470 000 доларів США) зі строком повернення до 12.05.2020, який далі розпискою від 09.03.2020 був продовжений до 12.05.2021. Станом на 30.06.2022 ОСОБА_4 борг не повернула. На момент отримання позики ОСОБА_4 мала у власності з 06.12.2017 по 18.10.2019 квартиру АДРЕСА_1 та нежитлові приміщеннями з АДРЕСА_3 . Маючи невиконані боргові зобов`язання перед ОСОБА_9 , 18.10.2019 ОСОБА_4 подарувала квартиру доньці ОСОБА_16 , а та в свою чергу 20.11.2019 продала цю квартиру ОСОБА_2 . Також 05.12.2019 ОСОБА_4 подарувала другій доньці ОСОБА_17 нежитлові приміщення. Позивач вважає, що зазначені правочини щодо відчуження нерухомого майна вчинялись ОСОБА_4 в період її обов`язку повернення позики, майно було відчужено безоплатно родичам боржниці - її донькам, а тому ці правочини мають ознаки фіктивних (фраудаторних правочинів), які вчинені лише з метою уникнення від відповідальності за невиконання боргових зобов`язань та відповідно є недійсними. Ціль безоплатної передачі відповідачем майна в дійсності була направлена на виведення з її власності високоліквідного майна за рахунок якого може бути сплачено позику. Особа, яка є боржником повинна утримуватись від дій, які безпідставно та сумнівно зменшують розмір її активів. Крім того, ОСОБА_9 зверталась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики і станом на даний час рішенням суду першої інстанції від 12.10.2023 (справа №523/12336/22) стягнуто за договором позики борг з ОСОБА_4 21 439 371 грн.

10.Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти позову заперечують. В період з 01.06.2017 по 09.03.2020 ОСОБА_4 повністю повернула ОСОБА_9 кошти отримані в борг за договором позики. Для цього ОСОБА_4 була вимушена продати своє нерухоме майно, яке відбулось ще в 2019 році до настання строку повернення коштів до 12.05.2020. Оскаржувані правочини не є фраудаторними, оскільки нерухоме майно не виступало як застава (іпотека) за борговим зобов`язанням ОСОБА_4 перед ОСОБА_9 , тобто заборон на його відчуження нотаріальним договором не встановлювалося. На вимогу ОСОБА_9 від 12.05.2021 щодо повернення грошових ОСОБА_4 дала відповідь 19.05.2021, після чого вони погодили остаточну суму боргу і ОСОБА_9 жодних претензій щодо повернення коштів на адресу ОСОБА_4 не заявляла, до суду з позовом про стягнення не зверталась аж до 06.10.2022 (справа № 523/12335/22, рішення в якій не набрало законної сили). Власником нежитлових приміщень попередньо з 01.07.2010 була донька ОСОБА_7 , яка 06.11.2015 (тобто, до взяття позики) в приватних цілях, за згодою іпотекодержателя ПАТ КБ «Преміум» на тимчасовий період подарувала ці приміщення своїй матері ОСОБА_4 за договором дарування від 06.11.2015. В той же день ці приміщення були передані в іпотеку в рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 26.05.2014 укладеного між нею та ПАТ КБ «Преміум». Так, 21.11.2019 ОСОБА_4 виконала свої зобов`язання перед ПАТ КБ «Преміум», після чого 05.12.2019 повернула отримані від доньки ОСОБА_7 нежитлові приміщення, тобто попередньому власнику. Отже, цей правочин взагалі мав місце до укладення договору позики і був спрямований на виконання зобов`язань перед банком, тому й ОСОБА_4 повернула доньці нежитлові приміщення, повернення припало на час, коли вже був договір позики. Розписка від 09.03.2020, якою, як зазначає позивач, продовжено строк дії договору до 12.05.2021 не є належним доказом продовження цього строку, оскільки не була нотаріального посвідчена як основний договір позики.

11. ОСОБА_2 проти позову також заперечує. Умислу на вчинення фіктивного правочину немала. 12.11.2019 ОСОБА_2 звернулась до ТОВ «Агенство нерухомості «Лідер Фемілі» за наданням послуг з придбання квартири, де було запропоновано квартиру АДРЕСА_1 . В той же день 12.11.2019 ОСОБА_2 уклала попередній договір з ОСОБА_4 , де вони домовились про укладення до 25.11.2019 договору купівлі-продажу квартири. Для цього попередньо 15.11.2019 ОСОБА_2 продала свій будинок та земельну ділянку в м. Одеса, в чому їй теж допомагали ріелтори з нерухомості ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . 20.11.2019 ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_5 квартиру за 4 048 729 грн. Гроші були передані до укладення договору. Крім того, ОСОБА_2 дала ОСОБА_5 302 725 доларів США як компенсацію за невід`ємні поліпшення, проведені ОСОБА_5 в квартирі. Кошти передані у присутності ріелтора, нотаріуса. В договорі продавець ОСОБА_5 засвідчила, що квартира під арештом не перебуває, боргом не обтяжена, судового спору щодо неї не має. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не були знайомі до укладення договору, договір є оплатним, реальним.

Крім того, на час укладення договору дарування квартири від 18.10.2019, так і на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2019, були відсутні обмеження щодо розпорядженням квартирою, а також строк виконання зобов`язань за договором позики не настав (строк виконання зобов`язання був встановлений до 12.05.2020). ОСОБА_9 не могла розраховувати на задоволення вимог за договором позики за рахунок продажу цієї квартири, оскільки одразу після придбання ОСОБА_4 цієї квартири 06.12.2017, квартира була передана в іпотеку і на неї були накладені обтяження. Позивачем не надано доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання існуючих зобов`язань станом як на час укладення договору дарування квартири від 18.10.2019, так і на час укладення договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2019. Договір позики від 12.05.2017 укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 за своєю суттю не може виконувати функцію забезпечення виконання зобов`язань, а тим більше обмежувати право власності позичальника на розпорядження майном, яке йому належить на праві приватної власності без укладення окремого договору в порядку визначеному главою 49 ЦК України. Сторони договору позики ( ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ) не були обмежені у праві укласти договір іпотеки квартири, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, однак цього зроблено не було, що свідчить про відсутність у сторін волевиявлення на вчинення дій щодо забезпечення виконання зобов`язань за договором позики.

12. ОСОБА_7 проти позову також заперечує. Оскаржувані договори не мають ознак фіктивності, були виконані сторонами повністю, а нерухоме майно реально передавалось у власність набувачів. Дії ОСОБА_4 , як дарувальника майна, на користь своїх дітей, не суперечать нічому. При цьому для відчуження квартири ОСОБА_4 знялась з зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_4 і з 03.02.2022 зареєструвала за адресою АДРЕСА_5 . Жодних доказів умислу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на укладення договорів, хоча і безоплатних, саме з метою приховування майна від можливого звернення на нього стягнення в рахунок погашення боргу, позивач не надала. Крім того, договір позики за своєю суттю не може виконувати функцію забезпечення виконання зобов`язання, а тим більше обмежувати право власності позичальника на розпорядження майном, яке тому належить на праві приватної власності без укладення окремого договору щодо забезпечення виконання зобов`язання. Нежитлові приміщення були отримані ОСОБА_4 саме від неї, а потім їй же і були у зв`язку з поверненням боргу ПАТ КБ «Преміум».

Судом встановлені такі обставини справи.

13.12.05.2017 між ОСОБА_9 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів за умовами якого позичальник отримала від позикодавця 12 442 921 грн. (на момент посвідчення договору складало 470 000 доларів США) строком до 12.05.2020 (п.1. Договору).

14.Згідно з копією розписки 26.09.2018 ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_4 30 000 доларів США, залишок 180 000 доларів США. Також розписка містить письмове застереження, що ОСОБА_4 зобов`язалась віддати до 25.12.2019 120 000 доларів США, до 01.03.2020 60 000 доларів США, а суму в розмірі 110 000 доларів США ОСОБА_4 зобов`язалась віддати до 31.01.2020.

15.Згідно з копією розписки від 29.12.2019 ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_4 10 000 доларів США в рахунок боргу.

16.Згідно з копією розписки від 04.02.2020 ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_4 50 000 доларів США в рахунок боргу.

17.Згідно з копією розписки від 09.03.2020, складеною в простій письмовій формі, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 домовились про продовження договору позики від 12.05.2017 на умовах, зазначених в цьому договорі, на строк 1 рік - до 12.05.2021.

18.Згідно з копією розписки від 16.07.2018 ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_9 270 000 доларів США. З них 50 000 доларів США належать ОСОБА_20 , що передбаченою розпискою даною раніше ОСОБА_20 . Всі розписки дані раніше вважаються недійсними. Ця розписка є єдиним документом, що підтверджує суму боргу на 16.07.2018 , яку ОСОБА_4 зобов`язується повернути до 30.04.2019. Розписка підписана ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . Далі на розписці зазначено, що борг 210 000 доларів США, з яких 50 000 кошти ОСОБА_20 , ОСОБА_4 повністю сплатила ОСОБА_9 , претензій до боржника немає.

19.18.10.2019 між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдарована) укладено договір дарування за умовами якого ОСОБА_4 передала безоплатно ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (п.1 Договору), яка належала дарувальнику ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2017. Дар оцінено в 2 490 505 грн.

20.З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 237695880) вбачається, що 06.12.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_21 було укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань (повернення боргу 240 000 дол. США), в іпотеку була передана зазначена квартира. 18.10.2019 іпотека припинена за повідомленням іпотекодержателя ОСОБА_21 .

21.З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 18.10.2019 припинено право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.10.2019, та 18.10.2019 внесено запис про іптеку цього об`єкта (№33735494) на підставі іпотечного договору від 18.10.2019, де іпотекодержателем є ОСОБА_22 , іпотекодавець ОСОБА_5 іпотека припинена 20.11.2019.

22.12.11.2019 ОСОБА_2 уклала договір про надання послуг №ПК-АвЛФМ-1-0000243 із ТОВ «Агенство нерухомості «Лідер Фемілі», за яким агенство зобов`язалось надати ОСОБА_2 послуги, пов`язані із придбанням об`єкта нерухомості за адресою АДРЕСА_4 .

23.В той же день 12.11.2019 ОСОБА_2 уклала попередній договір № Ав_ЛФМ-1-0000243 з ОСОБА_4 , згідно якого сторони домовились про укладення до 25.11.2019 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Згідно з п. 1.2.2, 1.2.3, 1.3.1 цього договору ОСОБА_4 підтверджує, що квартира належить їй на підставі договору дарування від 18.10.2019. Сторони домовились, що вартість квартири становить 520 000 дол. США. Сума 10 000 сплачується ОСОБА_2 ОСОБА_4 , решту суми сплачується в день підписання основного договору.

24.15.11.2019 ОСОБА_2 продала належний їй будинок та земельну ділянку, що в АДРЕСА_6 .

25.20.11.2019 між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено нотаріальний договір купівлі-продажу продажу квартири АДРЕСА_1 за 4 048 729 грн., які повністю отримані продавцем від покупця до підписання договору. Квартира належить продавцю на праві особистої приватної власності, як така, що набута в дар на підставі договору дарування від 18.10.2019.

26.Згідно з копією розписки від 20.11.2019 ОСОБА_5 підтверджує отримання від ОСОБА_2 4 048 729 грн.

27.Згідно з копією розписки від 20.11.2019 ОСОБА_5 підтверджує отримання від ОСОБА_2 у розмірі 302 725 доларів США в якості компенсації за невід`ємні поліпшення, проведені ОСОБА_5 у вказаній квартирі.

28.26.05.2014 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_23 (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, яким забезпечено вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, укладеним між банком та ОСОБА_4 на суму 750 000 дол. США, строком повернення до 25.05.2016. Предметом іпотеки були нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., АДРЕСА_2 . Нежилі приміщення належать ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2010. На підставі цього договору зареєстровано заборону на відчуження об`єкта договору іпотеки.

29.24.10.2014 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_7 було укладено додатковий іпотечний договір до іпотечного договору від 26.05.2014.

30.26.11.2014 укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя від 26.05.2014.

31.06.11.2015 між ОСОБА_24 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарована) укладено договір дарування нежилих приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., АДРЕСА_2 (п.1 Договору), які належали дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2010. Згідно з п. 6 цього договору нежилі приміщення є предметом іпотеки за іпотечним договором №43/КЛ/14/1-1 із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним з ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» у забезпечення зобов`язань позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором № 43/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 26.05.2014. Після укладення цього договору вказана іпотека є дійсною для набувача майна. Обдаровувана ОСОБА_4 набуває статус Іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за вищевказаним іпотечним договором. Цей договір укладено за згодою Іпотекодержателя ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», оформленою листом №01309/2405 від 06.11.2015.

32.06.11.2015 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №43/КЛ/14 із застереженнями про задоволення вимог Іпотекодержателя за яким цей договір забезпечує вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, строк повернення до 24.05.2017. Предмет іпотеки - нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить ОСОБА_4 (Іпотекодавець) на підставі договору дарування від 06.11.2015. На підставі цього договору зареєстровано заборону на відчуження об`єкта договору іпотеки.

33.Листом №01308/265 від 21.11.2019 ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» підтвердив відсутність станом на 21.11.2019 заборгованості в ОСОБА_4 перед банком за договором від 26.05.2014.

34.05.12.2019 між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_25 (обдарована) укладено нотаріальний договір дарування нежилих приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., в АДРЕСА_2 (п.1 Договору). Майно належить дарувальнику на підставі договору дарування від 06.11.2015.

35.З наявних в матеріалах справи скріншотів переписки ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с. 174-177, Т.2) вбачається спілкування про кредитно-зобов`язальні відносин в період з 31.10.2017 по 28.01.2019.

36.Листом від 07.05.2021 ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_4 про те, що укладений між ними договір позики від 12.05.2017, термін дії якого був продовжений до 12.05.2021, ОСОБА_9 немає наміру продовжувати, у зв`язку з чим просить повернути позичені кошти в сумі 470 000 доларів США до 12.05.2021.

37.Листом від 19.05.2021 ОСОБА_4 відповіла ОСОБА_9 , що підтверджує існування договору позики від 12.05.2017, за яким ОСОБА_9 дала ОСОБА_4 в позику 470 000 доларів США на строк 3 роки, який було продовжено до 12.05.2021. Загальна сума повернутих ОСОБА_4 коштів становить 549 642 долара США, а тому претензія на повернення 470 000 доларів США є безпідставною.

38.06.10.2022 ОСОБА_9 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 щодо повернення боргу за договором позики від 12.05.2017 (справа № 523/12335/22). Позов задоволено, заборгованість стягнуто. Рішення суду не набрало законної сили у зв`язку з його оскарженням.

Висновки суду.

39.Предметом позову є визнання недійсними договорів відчуження нерухомості з підстав їх фраудаторності, оскільки на час відчуження нерухомості боржник мав невиконанні грошові зобов`язання перед кредитором щодо повернення коштів. Боржник уклав ці правочини саме з метою уникнення виконання зобов`язань щодо повернення коштів.

40.Відповідачі вважають, що станом час укладення договору позики позичальник не мала у власності цього майна, майно не виступало гарантією забезпечення договору позики, договори ознак фраудаторності не мають.

41.Оцінюючи доводи обох сторін, подані ними докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

42.Висновки щодо визнання договорів недійсними у зв`язку з наявністю ознак фраудаторності неодноразово досліджувалися Верховним Судом.

43.У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

44.Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

45.Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

46.У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

47.Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

48.Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

49.Відповідні ознаки фіктивного правочину заначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16, постанові Верховного Суду від 16.08.2022 у справі № 754/2738/20.

50.За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина 1 статті 717 ЦК України).

51.У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

52.Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

53.Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце».

54.Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

55.Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

56.Згідно із частинами 1 та 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

57.Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

58.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц зазначено, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

59.Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

60.Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що між ОСОБА_9 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) існували правовідносини позики коштів.

61.Сума боргу, його повернення/чи неповернення не є предметом цього спору і наразі між сторонами є невирішений судовий спір щодо повернення боргу за договором позики від 12.05.2017 (справа №523/12335/22). Позов задоволено. Рішення суду не набрало законної сили у зв`язку з його оскарженням.

62.Позичальник продовжує вважати, що договори відчуження квартири та нежитлових приміщень боржник вчинив саме з метою уникнення повернення боргу.

63.Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу від 20.11.2019, продана ОСОБА_5 (донька ОСОБА_4 , яка позичала кошти в ОСОБА_9 ) ОСОБА_2 .

64.Відповідачі не заперечуються, що вони є близькими родичами матір - ОСОБА_4 , доньки - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

65.У той же час покупець квартири ОСОБА_2 наполягала на тому, що до того як оглянула і вирішила придбати зазначену квартиру жодним чином не була пов`язана і взагалі не була знайома з ОСОБА_5 чи ОСОБА_4 . З цією метою вона просила допитати як свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були ріелторами з нерухомості та можуть надати пояснення щодо обставин укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири, чи були вони до цього знайомі.

66.Свідок ОСОБА_18 пояснив, що з 2010 року працював ріелтором з неруходості. ОСОБА_2 шукала для придбання своїй доньці квартиру. В 2019 році він працював в АН «Стевс». В принципі усі ріелтори співпрацюють між собою, тобто, якщо немає відповідного об`єкту, можна звернутись до інших ріелторів, які мають підходящий об`єкт. ОСОБА_4 була продавцем квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не були знайомі між собою. Вперше побачили одна одну на огляді квартири. ОСОБА_4 не пояснювала причину продажу квартири. ОСОБА_18 особисто був присутнім при передачі грошей покупцем в банку та в нотаріуса. Попередній договір по сплаті авансу укладали з АН «Лідер Фемелі, де він, як ріелтор клієнта, був також присутній. Угода купівлі-продажу відбувалась як звично, ніяких прихованих намірів ОСОБА_4 чи ОСОБА_2 не мали.

67.Свідок ОСОБА_19 пояснила, що працює ріелтором в АН «Лідер Фемелі». ОСОБА_2 , як клієнт звернулась в агенство нерухомості з метою продажу власного будинку, а за ці кошти хотіла придбати квартиру. В результаті вона продала свій будинок. Потім агенство допомогло знайти квартиру АДРЕСА_1 через АН «Стевс». Для показу квартири спочатку прибув представник від власника, а не сам власник. ОСОБА_2 і ОСОБА_4 взагалі не були знайомі між собою. Коли на другий показ квартири вже особисто прибула ОСОБА_4 , то ОСОБА_2 запитувала як до неї звертатись, бо вони не були взагалі знайомі. Квартира була вільна, там ніхто не жив. ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , як ріелтори, були присутні в банку під час укладення попереднього договору та передачі авансу, був також нотаріус. Квартира була в іпотеці, іпотекодавець дав згоду на знаття заборони з метою продажу. Під час укладення основного договору була ОСОБА_5 , яка отримала гроші за продаж.

68.З пояснень свідків, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не були знайомими між собою до того, як ОСОБА_2 вирішила придбати квартиру, яку для неї знайшли ріелтори. Договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був реальним, оплатним.

69.Водночас позивач наявність умислу в вчиненні правочину на відчуження цієї квартири з метою уникнення повернення боргу посилається на те, що перед тим мати ОСОБА_4 подарувала 18.10.2019 зазначену квартиру доньці ОСОБА_5 , яка вже потім продала квартиру ОСОБА_2 . Цей правочин, на її думку, і носить основні ознаки фраудаторності.

70.З цього приводу суд зазначає. В договорі дарування від 18.10.2019 зазначено, що квартира належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2017. Тобто, спірна квартира придбана ОСОБА_4 06.12.2017 і на час взяття в ОСОБА_9 коштів в борг (12.05.2017) ОСОБА_4 ще немала у власності цього майна.

71.Договір позики не може виконувати функції забезпечення виконання зобов`язань та не може обмежувати право власності позичальника на розпорядження майном, яке йому належить на праві приватної власності без окремого укладення самостійного договору в порядку, визначеному главою 49 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23.09.2022 у справі №463/11877/20).

72.Отже, нотаріально посвідчений договір позики від 12.05.2017 не був забезпечений будь-яким майном, а на час взяття позики боржник не мав у власності квартири. Позивач про це знала. Тому стверджувати, що кредитор міг розраховувати на повернення коштів боржником за рахунок цієї квартири безпідставно. Крім того, слід звернути увагу, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 237695880) вбачається, що 06.12.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_21 було укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобов`язань (повернення боргу 240 000 дол. США), в іпотеку була передана зазначена квартира. 18.10.2019 іпотека припинена за повідомленням іпотекодержателя ОСОБА_21 . Тобто, зазначена квартира станом на час взяття позики перебувала в іпотеці за іншими борговими зобов`язаннями ОСОБА_4 , де іпотедержатель дав згоду на припинення даної іпотеки і одразу квартира була подарована матір`ю доньці.

73.З протилежної сторони позивач вважає, що оскільки квартира безоплатно подарована матір`ю доньці, то в цьому є шкода для неї як позикодавця.

74.Відповідач ОСОБА_4 12.05.2017 на підставі нотаріально посвідченого договору позики отримала в борг 470 000 доларів США строком до 12.05.2020. Згідно з копією розписки від 09.03.2020, складеною в простій письмовій формі, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 домовились про продовження договору позики від 12.05.2017 на умовах, зазначених в цьому договорі, на строк 1 рік - до 12.05.2021. Хоча цей момент строку виконання зобов`язання є спірним між самими сторонами, оскільки відповідач вважає, що цей строк не був продовжений розпискою від 09.03.2020. Суд вважає, що для даного спору це немає принципового значення, оскільки ознаки фраудаторності проявляються в іншому, навіть, якщо правочин відбувся після закінчення строку повернення коштів чи до його закінчення.

75.Відповідачі визнають, що договір дарування вчинено між матір`ю та донькою, він був безоплатним. Додатково в судовому засіданні відповідач пояснювала, що захворіла на онкологічне захворювання, яке переносить дуже важко, перебувала на лікування закордоном. Для лікування потрібні також кошти.

76.Однак ці обставини самі по собі не свідчать, що саме цей правочин зашкодив інтересам позивача, яка розраховує на повернення боргу за рахунок цієї квартири. Суд в сукупності оцінює всі обставини, де бере до уваги, що далі цю квартиру, донька передала в іпотеку. З інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18.10.2019 припинено право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.10.2019, та 18.10.2019 внесено запис про обтяження цього об`єкта (№33735494) на підставі іпотечного договору від 18.10.2019, де іпотекодержателем є ОСОБА_22 , іпотекодавець ОСОБА_5 . Іпотека припинена 20.11.2019. Тобто, в у відповідача ОСОБА_4 була конкретна мета з якою вона подарувала доньці квартиру, і аж ніяк це не пов`язано з уникненням відповідальності перед ОСОБА_9 . В свою чергу ОСОБА_2 шукала для купівлі в м. Одесі квартиру для своєї доньки. Агенти з нерухомості підібрали для неї цей об`єкт, тобто ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_4 не перебували в спільному заздалегідь обдуманому умислі на виведення квартири з власності ОСОБА_4 , а правочин був реальним, квартира набута у власність іншою особою, а продавець отримав гроші.

77. Водночас для позивача недостатньо просто стверджувати, що боржник відчужив безоплатно своє майно близькій особі і це завдало кредитору шкоди у вигляді неможливості стягнення боргу за рахунок цього майна. Оскільки це, як зазначалось вище, для визнання правочину фіктивним має бути наявність умислу в усіх сторін правочину, а внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

78.Що стосується визнання недійсним договору дарування нежилих приміщень від 05.12.2019, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , суд зазначає.

79.Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2014 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_23 (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, яким забезпечено вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, укладеним між банком та ОСОБА_4 . Предметом іпотеки були нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., АДРЕСА_2 .

80.Нежилі приміщення належали ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2010.

81.06.11.2015 між ОСОБА_24 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарована) укладено договір дарування зазначених нежилих, які належали дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2010. Згідно з п. 6 цього договору нежилі приміщення є предметом іпотеки за іпотечним договором №43/КЛ/14/1-1 із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним з ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» у забезпечення зобов`язань позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором № 43/КЛ/14. Після укладення цього договору вказана іпотека є дійсною для набувача майна. Обдаровувана ОСОБА_4 набуває статус Іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за вищевказаним іпотечним договором. Цей договір укладено за згодою Іпотекодержателя ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ», оформленою листом №01309/2405 від 06.11.2015.

82.06.11.2015 між ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №43/КЛ/14 із застереженнями про задоволення вимог Іпотекодержателя за яким цей договір забезпечує вимоги банку за кредитним договором №43/КЛ/14 від 26.05.2014, строк повернення до 24.05.2017. Предмет іпотеки - нежилі приміщеня з № 1 по № 6 (групи приміщень № 90) (в літ. А) загальною площею 43,1 кв.м., АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить ОСОБА_4 (Іпотекодавець) на підставі договору дарування від 06.11.2015. На підставі цього договору зареєстровано заборону на відчуження об`єкта договору іпотеки.

83.Листом №01308/265 від 21.11.2019 ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» підтвердив відсутність станом на 21.11.2019 заборгованості в ОСОБА_4 перед банком за договором від 26.05.2014.

84.Отже, власником нежитлових приміщень з 01.10.2010 була ОСОБА_24 , а не ОСОБА_4 . З метою повернення боргу банку, іпотекодавець ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 не житлові приміщення, на вчинення такого правочину банк давав згоду. Після того як ОСОБА_4 виплатила боргу банку, передала нежитлові приміщення, якими забезпечувався її кредит, їх власнику, тобто ОСОБА_7 . Тобто, позивач помилково трактує цей правочин як фіктивний, вбачаючи в цьому лише безоплатну передачу нежитлових приміщень від матері до доньки.

85.Позивачем не доведено обставин, які б дозволили застосувати спеціальну норму права, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, а посилання позивача на ст. 234 ЦК України (воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених цими правочинами) спростовується тим, що як і у випадку дарування 18.10.2019 ОСОБА_4 квартири доньці, так і у випадку дарування 05.12.2019 ОСОБА_4 нежитлових приміщень другій доньці, подароване майно реально передавалося обдарованим.

86.При цьому, в першому випадку, квартира згодом була продана обдарованою сторонній особі, за яку продавець реально отримала грошові кошти. В другому випадку, нежитлові приміщення були фактично повернуті у власність ОСОБА_7 , яка ще до укладення 12.05.2017 договору позики, подарувала 06.11.2015 приміщення для можливості забезпечення зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором за згодою Іпотекодержателя, яка після погашення в 2019 році боргу перед банком, 05.12.2019 фактично повернула іпотекодавцю майно.

87.Позивач не надає жодних доказів того, що вона уклала чи мала намір укласти з ОСОБА_4 самостійний договір, яким було б забезпечено виконання зобов`язань останньої за договором позики від 12.05.2017.

88.Навпаки, суд пересвідчився в тому, що в період з 2017 по 2020 рік між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 були дружні відносини, де ОСОБА_4 позичала в борг у ОСОБА_9 гроші, повертала їх певними частинами, проти чого остання не заперечувала.

89.Майно було відчужене ОСОБА_4 до виникнення у ОСОБА_9 будь-яких претензій до неї як до боржника щодо повернення коштів за договором позики від 12.05.2017, а характер відносин між сторонами переконує суд в тому, що ці претензії у позивача і не могли виникнути на той час.

90.Дійсно, майно було відчужене ОСОБА_4 на підставі безоплатного договору та на користь близьких родичів. Однак доказів, що після відчуження спірного майна у відповідача немає іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, не надано. Навпаки суду надані докази, що ще станом на 09.03.2020 ОСОБА_4 здійснювала сплату боргу перед ОСОБА_9 , що та особисто підтвердила в розписці від 09.03.2020.

91.Отже, поведінка боржника ОСОБА_4 відповідає критеріям розумності. Спірні угоди мали певну правову та фактичну мету, яка не є очевидно неправомірною та недобросовісною. Спірні угоди не укладалися «про людське око», а доводи позивача щодо фраудаторності оспорюваних правочинів спростовуються вказаними обставинами, наданими доказами та поясненнями свідків, які свідчать про відсутність протиправного умислу в діях сторін оспорюваних правочинів при їх укладенні.

92.Підсумовуючи суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, що має наслідком відмову в задоволенні позову.

93.За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачеві не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_9 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи), зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.04.2024.

Суддя Ярема Х.С.