Справа № 372/3531/22
Провадження № 2-81/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря Куник О.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2022 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на будівництво, в якому просила після проведення експертизи для визначення вартості спірного будинку та господарських споруд, стягнути із відповідачки витрати понесені на будівництво спірного майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_4 як власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:050:0090 без відому своєї дочки Позивачки ОСОБА_3 , яка будувала вказаний будинок на цій ділянці та господарські споруди, зареєструвала за собою право власності на вказане нерухоме майно. При цьому Позивачка без будь-яких правових підстав за мовчазної згоди, виключно за усними домовленостями, виключно за власні кошти, побудувала вказаний будинок та господарські будівлі, внаслідок чого Відповідачка ОСОБА_4 отримала у свою власність без будь-якої правової підстави нерухоме майно, самовільно побудоване позивачкою ОСОБА_3 , дочкою Відповідачки. Відповідачка ОСОБА_4 відмовляється добровільно компенсувати позивачці ОСОБА_3 вартість будівництва чи визнати за нею (чи її сином ОСОБА_5 - єдиним внуком ОСОБА_4 ) право власності на побудований дочкою будинок із господарськими спорудами.

27.12.2022 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

24.02.2023 року відповідачкою подано до суду відзив, в якому остання просила відмовити у позовних вимогах з наступних підстав. 24.11.2004 року вона отримала у подарунок земельну ділянку 610 кв.м. розташовану на території Обухівської міської ради в межах СТ «Вікторія», та почала будівництво садового будинку із допоміжними спорудами. Дане будівництво здійснювалось без дозвільних документів, по мірі заробляння грошей. 21.12.2012 року отримано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. В середині 2016 року звернулась до ФОП ОСОБА_6 для оформлення документів на будівництво. 20.03.2017 року згідно рішення державного реєстратора, на підставі поданих нею документів, зареєстровано за нею право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка ніяких дій в оформленні даної документації не вчиняла, не оплачувала. Позивачка деякий час проживала в садовому будинку із своїми чоловіками, а більше часу там проживав її син. Однак, в останні місяці до пред`явлення позову, онук виїхав з будинку за вказівкою позивачки.

04.04.2023 року у підготовчому судовому засіданні подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що обставини зазначені у відзиві не підтверджуються належними доказами.

04.04.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

10.07.2023 року ухвалою суду призначено по справі судову оціночно-будівельну експертизу.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідачки щодо позовних вимог заперечив.

Суд заслухавши присутніх учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 23 листопада 2004 року, згідно нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_4 отримала у дарунок земельну ділянку площею 610 квадратних метрів, розташовану на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області, в межах садового товариства «Вікторія».

Як зазначено у позовній заяві, з матір`ю ОСОБА_4 у ОСОБА_3 в 2000-му році була домовленість про те, що гроші від продажу своєї квартири АДРЕСА_2 вона віддасть сестрі ОСОБА_7 , яка залишилась проживати у батьківській квартирі АДРЕСА_3 у цьому ж будинку, а за це отримає від матері ділянку по АДРЕСА_4 для будівництва власного садового будинку з господарськими спорудами.

Так як це все відбувалося між найближчими родичами (матір`ю та двома сестрами), то вони це все оформили усно між собою, і ОСОБА_3 почала будувати за власні кошти будинок, розпочавши з того, що оселилися у металевому вагончику, який стояв на цій ділянці. ОСОБА_3 власними силами та виключно за свої кошти розпочали будівництво фундаменту, побудували одну кімнату (кухню) і перейшли жити у кухню ( ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_9 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Позивачка вказує, що саме вона замовила цеглу для будівництва стін будинку. Вікна, двері, дах, внутрішні роботи, газифікація, паркан, все було зроблено та побудовано за рахунок ОСОБА_3 . Вона повністю оплачувала всі платежі та проводила роботи у будинку, сплачувала комунальні платежі. Так як ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 є близькими родичами, то ОСОБА_3 вважала себе де-факто власником домоволодіння та садового будинку, який вона побудувала за свої кошти. Нічого дивного для неї не було, що ділянка оформлена була на ОСОБА_4 , адже за їх домовленістю з 2006 року ОСОБА_3 жила там зі своєю родиною як власниця і ніяких питань не було. У матері та сестри і брата весь час було своє житло.

ОСОБА_3 побудувала також убиральню, літню кухню, літній душ, колодязь, поставила огорожу та ворота, повністю облаштувала двір.

Всі платежі з оформлення права власності на будинок, всі проекти з газифікації, електрифікації та технічної документації, комунальні платежі від імені ОСОБА_4 також сплачувала виключно ОСОБА_3

21 грудня 2012 року, на підставі договору дарування земельної ділянки від 23 листопада 2004 року, ОСОБА_4 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

В середині 2016 року ОСОБА_4 звернулася до ФОП ОСОБА_10 для оформлення документів на будівництво.

Остання на підставі поданих документів виготовила ескіз забудови. Викопіювання з проектного плану, будівельний паспорт та схему забудови земельної ділянки.

03 жовтня 2016 року посадовими особами був складений акт перевірки дотримання вимог у сфері законодавства, а саме виявлено будівництво ОСОБА_4 садового будинку на власній земельній ділянці на ж/м « Вікторія » без відповідних дозвільних документів та користування ним без введення в експлуатацію.

03 жовтня 2016 року, відповідачка, як власник земельної ділянки та забудовник, отримала припис №С-0310/2 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а саме - здійснення будівництва без відповідних документів та його експлуатація без прийняття в експлуатацію.

05 жовтня 2016 року ОСОБА_4 була притягнута до адміністративної відповідальності в виді 6800 грн. штрафу за здійснення будівництва садового будинку на ж/м « Вікторія ».

Вказаний штраф був сплачений ОСОБА_4 особисто.

20 березня 2017 року згідно рішення державного реєстратора, на підставі поданих особисто ОСОБА_4 документів, зареєстровано за останньою право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта №3516 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 20.12.2023 року, вартість аналогічного об`єкта нерухомого майна - домоволодіння (будинку та господарських споруд) за адресою: АДРЕСА_1 - складає 1708534,00 грн.; вартість будівництва (створення) об`єкта нерухомого майна - домоволодіння (будинку та господарських споруд) за адресою: АДРЕСА_1 - складає 2 292 329,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовими правами на чуже майно є право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Відповідно до ч. 1 ст. 413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 11.01.2023 року у справі 548/741/21 безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Аналізуючи встановлені по справі обставини та подані про них докази, заслухавши сторони, допитавши свідків, беручи до уваги зазначені норми Закону, суд доходить таких висновків.

Позивачкою додано до позовної заяви копії письмових доказів купівлі будівельних матеріалів та сплати комунальних послуг.

Однак, тільки в чотирьох квитанціях міститься прізвище ОСОБА_3 .

Інші подані документи не містять ідентифікуючих даних ні покупця, ні адреси об`єкта, на який спрямовувався вказаний товар.

Позивачкою зазначено, що наявні докази витрат понесених нею на користь відповідачки у сумі 31 833,74 грн.

Проте, суд зауважує, що вказана сума не є співмірною із вартістю домоволодіння, визначеною у висновку експерта №3516.

Окрім цього, наявність квитанцій на ім`я позивачки могла б свідчити про договірні відносини із матір`ю у вигляді договору дарування, у в`язку із чим відповідачка могла добросовісно розраховувати на безоплатний характер правовідносин між ними, який виник в процесі будівництва, що виключало в її розумінні необхідність згодом відшкодувати вартість майна.

У судовому засіданні відповідачка заперечила наявність усних домовленостей із позивачкою, відповідно до яких вона була б зобов`язана визнати право власності позивачки на спірний житловий будинок.

Допитані в судовому засіданні свідки не надали інформації про обізнаність із джерелом походження коштів, які використовувались для будівництва спірного нерухомого майна.

Оцінка показань свідків у їхній сукупності свідчить лише про факт участі у будівництві у формі вирішення організаційних та проведення розрахунків як позивачкою, так і відповідачкою.

У зв`язку із тим, що наданими позивачкою доказами не доведено, що витрати на будівництво понесені нею в обсязі, співмірному із вартістю майна, суд вважає, що спірний житловий будинок не відповідає критерію «безпідставно набуте майно» відповідно до ст. 1213 ЦК України.

А, оскільки, в даному спорі презюмується право власності зареєстрованого власника, тобто відповідачки, саме позивачка несе тягар доведення, що спірний об`єкт нерухомості був створений за її особисті кошти.

Через неспростовність презумції права власності зареєстрованого власника доказами, поданими позивачкою, у відповідачки не виникає обов`язку відшкодувати вартість такого майна.

Спірний об`єкт нерухомого майна також не підпадає під критерій «самочинне будівництво» відповідно до ст. 376 ЦК України, оскільки, як зазначалось вище, нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що за певних обставин та наявності підстав, особа має право на відшкодування понесених нею витрат на будівництво на чужій земель ділянці, що можуть полягати, як у компенсації витрачених нею грошових коштів на таке будівництво, так і в прийнятті нею участі власною працею в будівництві внаслідок спільної діяльності з членами своєї сім`ї.

Проте суд повторює, що достатні підстави для такого відшкодування позивачкою у суді не доведено.

Таким чином, з огляду на викладене вище, порушених прав позивачки ОСОБА_3 в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на будівництво - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька