ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: Харківський обласний центр зайнятості

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2023 року, постановлене суддею Савченко Л.І.

по справі за позовом Харківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Харківський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 80077 грн. 02 коп. та судових витрат у сумі 2270 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де згідно поданої нею заяви від 20.11.2019 року їй було надано статус безробітного та з 27.11.2019 року відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613, призначено допомогу по безробіттю з 27.11.2019 по 20.11.2020 у розмірі встановленому законодавством.

У заяві про надання статуту безробітного від 20.11.2019 року ОСОБА_1 засвідчила власним підписом, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не призначено та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та відомостей.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у статусі безробітного з 20.11.2019 по 25.11.2020, на поточний рахунок їй було перераховано допомогу по безробіттю за період з 01.12.2019 по 24.11.2020 у сумі 80077 грн. 02 коп.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» особи, які зареєстровані як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

В ході відпрацювання інформації від Пенсійного фонду України виявлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років, у зв`язку із чим було проведено розслідування страхового випадку та обґрунтованості підстав виплати матеріального забезпечення, за результатами якого складено Акт від 02.04.2021 року № 85, яким встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості надана недостовірні дані, що вплинули на умови призначення та виплати допомоги, приховавши факт перебування на обліку в управлінні ПФУ в Харківській області з 01.11.2019 та отримання пенсії за вислугу років по лінії Національної гвардії України з 01.11.2019 по 24.02.2020.

У порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 44, п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» відповідач не повідомила Харківський міський центр зайнятості про обставини, що впливають на прийняття рішень про припинення реєстрації безробітніх, а саме приховала факт отримання пенсії за вислугу років. Невиконання ОСОБА_1 вимог Закону, а саме неповідомлення про отримання пенсії за вислугою років, призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 80077,02 грн. Добровільно вказані кошти відповідач не повернула, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2023 року позов Харківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського обласного центру зайнятості грошові кошти у сумі 24653,65 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного центру зайнятості судовий збір у сумі 698,87 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що при поданні заяви про надання статусу безробітного, всупереч вищевказаним вимогам законодавства, відповідач не повідомила про отримання доходу у вигляді пенсії за вислугу років, тобто надала позивачу недостовірні дані, внаслідок чого безпідставно отримувала допомогу по безробіттю. З 05.02.2020 ОСОБА_1 було встановлено групу інвалідності, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК № 989810, а з 25.02.2020 їй призначено пенсію по інвалідності. Таким чином, позовні вимоги про стягнення допомоги за період з 25.02.2020 року по 24.11.2020 є безпідставними, а задоволенню підлягають лише позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського обласного центру зайнятості грошових коштів за період з 01.12.2019 по 24.02.2020 у сумі 24653,65 грн., як безпідставно отриманих, у зв`язку із призначенням відповідачці пенсії за вислугою років.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.11.2023 виправлено описку у четвертому абзаці резолютивної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.11.2023, а саме замість невірно вказаного: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного центру зайнятості судовий збір у сумі 698,87 грн.» зазначено вірно: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського обласного центру зайнятості судовий збір у сумі 698,87 грн.».

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив Харківський обласний центр зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Харківському міському центрі зайнятості в статусі безробітного безперервно з 20.11.2019 по 25.11.2020 за її заявою про надання статусу безробітного від 20.11.2019, що виключає можливість подання останньою станом на 25.02.2020 заяви про надання статусу зареєстрованого безробітного, а отже і виключає можливість отримання з цієї дати статусу безробітного. Тому висновок суду, що отримання пенсії по інвалідності не впливає на можливість отримання допомоги по безробіттю відповідачем є хибним.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Микитюка В.О. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції змінити в частині визначеної суми замість помилково зазначеної 24653,65 грн. вказати 14374,97 грн. Окрім того, просив рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат скасувати, оскільки остання є особою з інвалідністю 2 групи, тому стягнення з неї судового збору є протиправним.

Відзив мотивовано тим, що за період з 01.12.2019 по 24.02.2020 відповідач

отримала допомогу по безробіттю у сумі 14374,97 грн., а не 24653,65 грн., що підтверджується долученою до відзиву випискою по картковому рахунку.

Окрім того вказав, що факт отримання ОСОБА_1 пенсії по інвалідності надало їй право на отримання статусу безробітного, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача державної допомоги за період з 25.02.2020 по 24.11.2020.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 20.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до Харківського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та призначенню допомоги по безробіттю.

В наданій заяві вказала, що через відсутність роботи не має заробітку або інших доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Пенсію на пільгових умовах та за вислугою років не призначено. Ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних виплат, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с. 5, 6).

Рішенням Харківського міського центру зайнятості від 27.11.2019 року ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» надано статус безробітного (а.с. 10-11).

27.11.2019 року відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613, ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю з 27.11.2019 по 20.11.2020 у розмірі встановленому законодавством.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у статусі безробітного з 20.11.2019 по 25.11.2020 року, на поточний рахунок їй було перераховано допомогу по безробіттю за період з 01.12.2019 по 24.11.2020 у сумі 80077 грн.02 коп. (а.с. 22).

В ході відпрацювання інформації від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.02.2020 року за вих. № 2000-0309-8/24368 виявлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2019 року отримує пенсію за вислугою років по лінії національної поліції з 01.11.2019 по 24.02.2020, а з 25.02.2020 отримує пенсію по інвалідності (а.с. 19).

Згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості підстав виплати матеріального забезпечення від 02.04.2021 року № 85 встановлено, що відповідач під час перебування на обліку в центрі зайнятості надала недостовірні дані, що вплинули на умови призначення та виплати допомоги, а саме не повідомила про отримання пенсії за вислугою років, у зв`язку із чим їй незаконно надано статус безробітного (а.с. 20).

Наказом Харківського міського центру зайнятості № 295 від 07.04.2021 року вжито заходів по поверненню коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період з 01.12.2019 по 24.11.2020 у сумі 80077 грн. 02 коп. (а.с. 23) та направлено лист-претензію ОСОБА_1 про повернення коштів (а.с. 24-26).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при поданні заяви про надання статусу безробітного відповідач не повідомила про отримання доходу у вигляді пенсії за вислугу років, тобто надала позивачу недостовірні дані, внаслідок чого безпідставно отримувала допомогу по безробіттю за період з 01.12.2019 по 24.02.2020. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача допомоги по безробіттю за період з 25.02.2020 по 24.11.2020 є безпідставними, оскільки отримання пенсії по інвалідності не впливає на можливість отримання допомоги по безробіттю.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на соціальний захист є невід`ємним конституційним правом громадян (стаття 64 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Безробітним, згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Приписами п. 13 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі: досягнення особою встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

З урахуванням наведеного призначення пенсії на пільгових умовах є підставою для припинення реєстрації безробітного, а також унеможливлює таку реєстрацію у випадку звернення до служби зайнятості особи, яка таку пенсію вже отримує.

До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2018 року у справі № 452/1710/16-ц.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону.

Положеннями абзацу 14 п.п. 1 п. 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792, передбачено: центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня досягнення зареєстрованим безробітним встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Згідно п. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: 2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинствата дітям з інвалідністю» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на випадок безробіття фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Враховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного районного центру, про відсутність або втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 під час постановлення на облік в Харківський міський центр зайнятості була особою, якій було призначено пенсію за вислугу років, тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що остання незаконно отримала статус безробітного та право на виплату допомоги по безробіттю упродовж перебування на обліку за період з 01.12.2019 по 24.02.2020 у сумі 24653,65 грн.

Долучену до відзиву на апеляційну скаргу виписку з банківського рахунку ОСОБА_1 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки згідно ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

Таким чином суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не оскаржила, вищевказаний новий доказ могла безперешкодно надати суду першої інстанції до ухвалення рішення суду, проте таким правом не скористалася, поважних причин його неподання до місцевого суду не вказала, тому колегія суддів позбавлена передбаченого законом права брати його до уваги.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності отримання відповідачем державної допомоги по безробіттю під час отримання пенсії по інвалідності за період з 25.02.2020 по 24.11.2020 є безпідставними, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» факт отримання пенсії по інвалідності надавав ОСОБА_1 право на отримання статусу безробітного та відповідно отримання державної допомоги.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ч. 4 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з копії пенсійного посвідчення ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи довічно (а.с. 172).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Таким чином, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у сумі 698,87 грн. є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 698,87 грн. компенсувати Харківському обласному центру зайнятості за рахунок держави.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: П. С. Абрамов

Г. Л. Карпушин