КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року

справа № 753/9347/21

провадження № 22-ц/824/4965/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, постановлене під головуванням судді Колесника О.М., у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є споживачем центрального опалення та гарячої води, які постачає їй позивач за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач своєчасно не сплачувала кошти за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, за нею утворилась заборгованість у розмірі 51 868,12 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість у розмірі 51 868,12 грн, яка складається з заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 22 321,40 грн. та заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 29 546,72 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн, а всього стягнуто 54 138,12 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що заміна сторін у зобов`язанні не замінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. Зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про заборгованості за послуги, спожиті до 01.05.2018 року. Позивачем не наведено підстав пропущення строку позовної давності, та клопотання про відновлення строку подано не було. У відзиві на позов позивачем зроблено позовну заяву про сплив позовної давності.

Суд при постановленні рішення не бере до уваги відомості обліку спожитої теплоенергії, свідоцтва про повірку лічильників, актів на опалення. Надані позивачем докази містять протиріччя. Зокрема, акт на опалення від 21.12.1999 року стосується приладів обліку теплової енергії, за адресою: вул. Бориса Гмирі № , в той час, як зазначено позивачем, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріали справи не містять доказів того, за якою адресою обліковується ОСББ «Теплий дім» та чи мають надані позивачем акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи відношення до адреси реєстрації відповідача. Матеріли справи не містять доказів на відповідність теплолічильника, встановленого за адресою відповідача до 26 вересня 2018 року законодавчо визначеним вимогам до вимірювальної техніки. Надані позивачем відомості містять лише загальні облікові дані споживання теплової енергії ОСМД «Теплий дім», однак не доводять факту надання послуг відповідачу та не відображають обсягу послуг наданих за адресою реєстрації відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Посилається на те, що п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України встановлено, що під час дії карантину строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. КП «Київтеплоенергії» не було пропущено строк позовної давності.

Відповідно до Додатку №1 та Додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В матеріалах справи міститься детальний розрахунок заборгованості за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 року на суму 16921, 49 грн. Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся та не відключався, з претензією на адресу позивача щодо їх неотримання також не звертався.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обов`язку споживача сплачувати спожиті комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем центрального опалення та гарячої води, які постачає їй позивач за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачем у справі.

Позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (Договір цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київтеплоенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 6635,72 грн та постачання гарячої води у розмірі 10285,77 грн.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду із позовом КП виконавчого органу Киїради «Київтеплоенерго» вказувало про те, що відповідач не належним чином сплачує за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку із чим утворилась заборгованість

- за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6635,72 грн;

- за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10285,77 грн;

- за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15685,68 грн;

- за спожиті з 01.05.2018 року з централізованого постачання гарячої води у розмірі 19260,95 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пропуск позивачем строку давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 року. Відповідне клопотання щодо строку позовної давності було заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції відмовляючи у застосуванні строку позовної давності посилався на те, що відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд першої інстанції виходив із того, що обчислення строків позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих до 01 травня 2018 року починається з моменту укладання договору про відступлення прав вимоги, укладеного 11 жовтня 2018 року.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому наведений висновок суду першої інстанції є помилковим.

Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020, дія якого постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641 (з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956), від 09.12.2020 № 1236 продовжена до 30.06.2021.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настав за розрахунковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак відповідач зобов`язана була вносити плату за користування послугами з тепло та водо - постачання щомісячно, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку внесення щомісячного платежу.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості з березня 2017 року.

В матеріалах справи містить детальний розрахунок заборгованості за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 року.

З розрахунку заборгованості вбачається часткове здійснення оплат відповідачем за спожиті послуги за центральне опалення за період до 01.05.2018, а саме в жовтні 2017 року, що свідчить про визнання відповідачем свою боргу, та про переривання перебігу строку позовної давності, у зв`язку із чим перебіг позовної давності починається заново відповідно до положень ст. 264 ЦК України.

Відтак, заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за центральне опалення за період до 01.05.2018 у розмірі 6635,72 грн пред`явлені у межах строку позовної давності та підлягають задоволенню.

Разом із тим, з розрахунку заборгованості за постачання гарячої води до 01.05.2018 року вбачається, що оплат на погашення заборгованості відповідачем здійснено не було. Отже, строк позовної давності не переривався, а тому підлягає стягненню заборгованість за період в межах строку позовної давності, тобто з березня 2017 року по травень 2018 року, що становить 4751,68 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо факту порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з 01 травня 2018 року в розмірі 34 946,63 грн є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не належним чином сплачує за надані йому житлово-комунальні послуги з 01 травня 2018 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за нею утворилась заборгованість, що станом на 01 квітня 2021 року становить 34 946,63 грн, з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення - 15 685,68 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води - 19 260,95 грн.

Розмір заборгованості відповідачем не спростовано, як і не спростовано надання послуг за період після 01.05.2018.

В матеріалах справи містяться акти про готовність вузла комерційного обліку споживача ( ОСББ «Теплий дім») до роботи за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо обілку споживання теплової енергії ОСББ «Тепловий дім» за вищевказаною адресою, що свідчить про підключення будинку за адресою: АДРЕСА_1 до централізованого опалення та постачання гарячої води та надання відповідних послуг.

Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся та не відключався, з претензією на адресу позивача щодо їх неотримання також не звертався.

Відтак, доводи апеляційної скарги про відсутність відомостей про встановлення лічильників, свідоцтва про повірку лічильників доказів щодо відповідності теплолічильника законодавчо визначеним вимогам до вимірювальної техніки, не спростовує факту надання позивачем послуг.

Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо спростування наявної заборгованості, власного розрахунку також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, в частині стягнення заборгованості за постачання гарячої води до 01.05.2018 року у розмірі 10285,77 грн змінити, зменшивши суму, яка підлягає до стягненню до 4751,68 грн; та в частині стягнення судового збору у розмірі 2270,00 грн змінити, зменшивши розмір судового збору до 2027,11 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 364,33 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді