Провадження № 6/364/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2024 , Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Володарка, заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» ( , юридична адреса: Харківське Шосе, 201/203, літера 2А, офіс 602, місто Київ, 02121, № тел.:, е-пошта: ),

представниця заявника Змієвська Тетяна Павлівна ( РНОКПП НОМЕР_1 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , № тел.: НОМЕР_2 , адреса: м. Миронівка, Київська область)

заінтересовані особи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( , юридична адреса: вул. Кудрявський узвіз, 5 Б, м. Київ, 04053, № тел.: ),

боржниця ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ),

приватний виконавець Клітченко Оксана Анатоліївна ( адреса: вулиця Окіпної Раїси, 4А, оф. 37, місто Київ, 02002, № тел. НОМЕР_4 , е-пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ),

ТОВ « Кампсіс Фінанс» ( , адреса: вул. Борщагівська, 117/18, м. Київ, 03056, № тел.: +24)

про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником,

в с т а н о в и в:

Заявник, 14.11.2023 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною заявою. З`ясувавши, що заявник звернувся до суду з порушенням правил територіальної юрисдикції, справу відповідно до ухвали від 16.11.2023 було надіслано до Тетіївського районного суду Київської області в порядку підсудності. В подальшому 21.12.2023 після самовідводів суддів Тетіївського районного суду Київської області справа за розпорядженням голови суду 26.12.2023 надійшла до Володарського районного суду Київської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.12.2023 справа визначена судді Моргун Г.Л.

Представниця заявника своєю заявою просить суд замінити стягувача ТОВ « Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ « Дебт Форс» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису № 1871 вчиненому 13.08.2019 про стягнення боргу з ОСОБА_1 .

02.01.2024 суд прийняв заяву до свого провадження та призначив її до судового розгляду на 11.01.2024. Однак розгляд справи не відбувся оскільки не всі учасники провадження були попередженні про призначення судового розгляду, тому суд відклав судове засідання на 26.01.2024.

26.01.2024 сторони, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явились, що, відповідно до положень ч.3 ст.442 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

При цьому представник ТОВ «Дебт Форс» у поданій заяві просить розглядати таку за його відсутності.

Неявка учасників провадження не є перешкодою для розгляду цієї заяви.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.09.2019 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 1871 виданого 13.08.2019 приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою Аліною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 56 949,31 гривень.

Виконавче провадження відкрите на підставі заяви стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю « Вердикт Капітал» ( а.с.19-20).

15.02.2023 ТОВ « Вердикт Капітал» уклало договір № 15-02/23 про відступлення права вимоги з ТОВ « Кампсіс Фінанс» за яким останнє набуло права вимоги за кредитним договором № 500933101.

11.05.2023 ТОВ « Кампсіс Фінанс» відступило своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором № 500933101 боржник ОСОБА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю « Дебт Форс».

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 2-7763/10 від 08.02.2022 .

Відповідно до положень ст.124 Конституції України та ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали чинності, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

У своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20/07/2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що до приватного нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису звернулося ТОВ « Вердикт Капітал», на підставі останнього 09.09.2019 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5. Таким чином, виконавчий напис № 1871 виданий 13.08.2019 на час розгляду цієї заяви не виконаний. Враховуючи наведені положення законодавства та правову позицію Верховного Суду, за встановлених судом обставин заміни кредитора у зобов`язанні через відступлення права вимоги, що є різновидом правонаступництва, яке можливе на будь-якій стадії процесу, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та доведеною, а відтак її слід задовольнити.

Керуючись ст.55,433,258-261ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальність « Дебт Форс» про заміну стягувача його правонаступником - задовольнити.

Замінити у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 від 09.09.2019 виконавчий напис № 1871 виданий 13.08.2019 стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( , юридична адреса: вул. Кудрявський узвіз, 5 Б, м. Київ, 04053, № тел.: ) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» ( , юридична адреса: Харківське Шосе, 201/203, літера 2А, офіс 602, місто Київ, 02121, № тел.: , е-пошта: ).

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г. Л. Моргун