Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/233/24
Провадження № 2-о/382/22/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2024 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Купрієнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Яготинського районного суду Київської області з заявою, в якій просить встановити обмежувальний припис на строк шість місяців стосовно кривдника - громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати у місці проживання (перебування) неповнолітньої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява мотивована тим, що заявниця по справі являється матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця по справі та її неповнолітня донька проживають по АДРЕСА_1 . В свою чергу ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 . 10 січня 2024 року близько 23:00 заявницю по справі розбудила донька ОСОБА_4 та повідомила, що прийшов брат ОСОБА_5 та разом із співмешканцем матері сваряться на кухні. Під час приходу заявниці на кухню, заявниця виявила сина в неадекватному стані, який ображав її співмешканця, а в подальшому почав погрожувати і їй. Оскільки всім в родинні відомо, що ОСОБА_6 вживає наркотичні засоби, з огляду на значне хвилювання за життя матері та своє життя донька ОСОБА_4 викликала працівників поліції. Після приїзду працівників поліції ОСОБА_6 покинув житловий будинок та пішов у невідомому напрямку.

11 січня 2024 року працівниками поліції було складено відносно ОСОБА_2 адміністративні протоколи серія ВАВ № 937846 та ВАВ № 937527 за ч. 1 ст. 173- 2 КУпАП.

Натомість неповнолітня ОСОБА_4 пережила неабиякий психоемоційний стрес, який з огляду на стан її здоров`я їй протипоказаний. Зокрема, ОСОБА_4 два роки тому перенесла операцію на серці, а тому її психоемоційний стан повинен бути стабільним та без стресу. В той же час, після події, які відбулися 10 січня 2024 року, ОСОБА_4 тривалий час не могла спати по ночам та перебувала в постійній напрузі, стресі. При цьому, весь час, ОСОБА_4 хвилюється, що її бpaт знову з`явиться до будинку в неадекватному стані та на відкривання дверей реагує насторожено.

Відтак, вважає, щоб забезпечити дієвий та ефектний спосіб захисту від повторного вчинення домашньою насильства щодо ОСОБА_3 необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці її проживання (перебування) та заборони весні листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяниця підтримала вимоги заяви, додавши, що ОСОБА_2 проживає за адресою по АДРЕСА_1 , потім пішов після даного факту. На даний час бажає повернутись до своєї домівки. Не заперечує того факту, що вдарила сина, але зазначає, що чашкою. При цьому, заявниця не заперечувала того факту, що саме конфліктна ситуація виникла між співмешканцем її та її сином.

ОСОБА_2 не визнав вимоги позову, зазначив, що його мати та чоловік з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, є його однолітком, та того дня на кухні саме з даним чоловіком, який його скомпроментував виникла сварка, в той час його мати та донька відпочивали. Коли вони прокинулись та мати сказала доньці викликати поліцію. При цьому його мати вдарила по голові бутилкою. Вважає, що його таким чином бажають позбавити батьківського житла після смерті батька, оскільки він іншого житла не має, в даній кімнаті виріс з малечку. Із сестрою він спілкується та має нормальні відносини та будь-яких дій, що свідчили проти його сестри він не вчиняв.

Сторони в судовому засіданні не заперечували факту виклику поліції.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України (ч. 8 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях .

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної поваги до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі Мамчур проти України ).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене згідно із законом , відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі Хант проти України від 07.12.2006 року).

Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що заявниця та ОСОБА_2 перебувають у родинних відносинах. Заявниця зверталась до ВП № 2 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області щодо прийняття мір щодо поведінки ОСОБА_2 , яка відбувалась у присутності неповнолітньої ОСОБА_3 про що свідчить наявність складеного протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, щодо вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_3 . Також відсутні докази наявності у ОСОБА_7 іншого житла.

Згідно з ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі установлених судом обставин, суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами дозволяють суду дійти висновку про необґрунтованість вимог заявниці.

З урахуванням викладеного, співставляючи інтереси учасників справи та особи, в право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси заявниці, з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даної заяви з врахуванням вище викладеного та того, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави.

Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству", суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Зацікавлена особа (Кривдник): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 09 лютого 2024 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.