Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/844/23

Провадження №2/377/21/24

05 лютого 2024 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої- судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Пскової А.І., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2023 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, посилаючись на частину 2 статті 104, частину 3 статті 105, статті 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 126.

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 14 червня 2018 року вона та відповідач зареєстрували шлюб в Енергодарському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №126. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Причиною звернення позивачки до суду з даною позовною заявою стало те, що між сторонами так і не склалося спільне сімейне життя. Між ними відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на сімейне життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки та дитини. Між сторонами досягнуто згоди з приводу виховання спільної дитини. Після розірвання шлюбу син проживатиме разом з позивачкою. Спільне майно сторони поділили добровільно, тому між ними відсутні спірні питання з даного приводу.

Ухвалою судді від 19 жовтня 2023 року на підставі статей 81, 187 ЦПК України зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 28 грудня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25 січня 2024 року.

25 січня 2024 року цивільну справу знято з розгляду та призначено судове засідання на 05 лютого 2024 року.

Сторони у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого були повідомлені належним чином. Позивачка подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він визнав позовні вимоги.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , повторно виданим 29 вересня 2023 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 та ОСОБА_4 14 червня 2018 року зареєстрували шлюб у Енергодарському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що 14 червня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 126. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_5 (а.с. 8).

Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є відповідач, матір`ю позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15 листопада 2018 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 9).

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3219- від 19 вересня 2023 року, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/ перебування: АДРЕСА_2 ( а.с.7).

Відповідно до інформації Управління державної міграційної служби у Запорізькій області від 25 грудня 2023 року за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області та відповіді №386958 від 28 грудня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-21, 24-25).

Як убачається з відповіді Міністерства соціальної політики № 21158/02-23/3 від 25 грудня 2023 року, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду від 19 жовтня 2023 року, за відомостями Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб станом на 21.12.2023 ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 06.07.2022 ( а.с.35).

Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності спільних інтересів та взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки та дитини.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача.

Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як убачається із змісту позовної заяви, між сторонами досягнуто згоди з приводу виховання спільної дитини. Після розірвання шлюбу син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживатиме разом з позивачкою. Між сторонами відсутній спір з приводу спільного майна.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У позовній заяві позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище ОСОБА_5 .

Тому суд дійшов висновку про необхідність залишення після розірвання шлюбу позивачці прізвища ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 18 жовтня 2023 року позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в сумі 1073 гривні 60 копійок, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивачки з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 536 гривень 80 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 червня 2018 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №126.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище ОСОБА_5 .

Головному Управлінню Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок, сплачений при поданні позову згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 18 жовтня 2023 року, яка зберігається в матеріалах цивільної справи №377/844/23 (провадження №2/377/21/24).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса зареєстрованого місця перебування: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса зареєстрованого місця перебування: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено 05 лютого 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич