Справа № 195/1599/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

25.01.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого Скрипченко Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача у справі, ОСОБА_1 , адвокат Івахненко О.О. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме: про встановлення факту належності ОСОБА_4 Свідоцтва про правоособистої приватної власності № 327 від 11.04.1988 року, видане на ім`я « ОСОБА_4 », на підставі рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів №967 від 08 квітня 1988 року,? ? яке містить виправлення в графі власника житлового будинку, а саме: на лицьовій сторінці закреслено прізвище « ОСОБА_4 » і зазначено прізвище « ОСОБА_5 »; визнання за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право особистої приватної власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа житлових приміщень якого становить 82,00 кв. м., житлова площа становить 55,50 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер -08-001-0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги позивача тим, що із урахуванням інформації, яка міститься в матеріалах спадкової справи стосовно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та враховуючи те, що згідно відомостей Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (номер рішення: 341 від 10.10.2023) житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням № 341 від 10.10.2023 року виконавчого комітету Марганецької міської ради присвоєно номер будівлі «1-б», прошу прийняти уточнену позовну заяву.

Позивач у справі, ОСОБА_1 , починаючи з 1983 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право особистої приватної власності № НОМЕР_2 від 11.04.1988 року, номер запису в реєстровій книзі № 1-31, володіє та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,25 га, кадастровий номер -08-001-0094, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 26.12.1993 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 675.

Зазначені обставини також підтверджуються: відміткою про реєстрацію місця її проживання в її паспорті громадянина України з 17.11.1983 року за зазначеною адресою розташування будинку; довідкою наданою виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області за № 230 від 29.08.2023 року, в якій зазначено, що, вона, дійсно фактично з 1983 року, постійно проживає, користується та володіє зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою за вищевказаною адресою, тобто, більше 15 років, наявними у неї наданими їй ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , Свідоцтвом про право особистої приватної власності № 327 від 11.04.1988 року та технічним паспортом на житловий будинок від 15.03.1988 року; інформаційною довідкою наданою КП «Нікопольське районне БТІ» ДОР» №171 від 17.08.2023 року; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 24.08.2023 року.

В зазначений житловий будинок позивач вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, за пропозицією ОСОБА_2 , яка доводилась їй матір`ю і позивач здійснювала за нею догляд. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою між ними не укладалося, остання також передали позивачу наявні у неї зазначені правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку.

Коли позивач одружилася із ОСОБА_5 , і вони почали проживати разом в житловому будинку її матері, то він оформив присадибну земельну ділянку на себе.

Враховуючи те що, наявне в позивача Свідоцтвом про право особистої приватної власності №327 від 11.04.1988 року, містить виправлення в графі власника житлового будинку, а саме: на лицьовій сторінці закреслено прізвище « ОСОБА_4 », і зазначено прізвище « ОСОБА_5 », що робить даний правовстановлюючий документ неналежним та відповідно недійсним, а присадибна земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок, оформлена на ОСОБА_5 , позивач не має правових підстав в досудовому порядку оформити на себе зазначене нерухоме майно.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 , який доводився позивачу чоловіком, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв її син та? ? рідний брат позивача - ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_6 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_4 , як спадкове майно в порядку спадкування на себе не оформляв.

ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 . Спадкоємцями ОСОБА_6 є його діти відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше п`ятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно там проживає. Оплачує всі комунальні послуги за користування газом та електроенергією.

Володіння позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Володіння позивача зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою з 2008 року не здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у неї підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Згідно даних інформаційної довідки наданою КП «Нікопольське районне БТІ» ДОР» № 171 від 17.08.2023 року, загальна площа будинку становить 82,00 кв. м., житлова площа становить 55,50 кв.м. Будинок не є аварійним та придатний до користування.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості про реєстрацію речових прав, прав власності, на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, кадастровий номер -08-001-0094, за адресою: АДРЕСА_2 відсутні.

Згідно з висновками суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.08.2023 року дійсна вартість житлового будинку складає 110 000,00 грн., дійсна вартість присадибної земельної ділянки складає 27 000,00 грн.

Визнання за позивачем права власності на будинок та присадибну земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси.

Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права.

У зв`язку з вищенаведеним позивач змушена звернутися до суду із даною позовною заявою.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилися, також подали, кожен окремо, до суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, при цьому зазначили, що зазначені у позовній заяві обставини підтверджують повністю, позов визнають в повному обсязі, проти задоволення не заперечують.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозапису ОСОБА_1 обставини підтверджують повністю, позов визнають а повному обсязі, проти задоволення даного позову не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що із урахуванням інформації, яка міститься в матеріалах спадкової справи стосовно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та враховуючи те, що згідно відомостей Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (номер рішення: 341 від 10.10.2023) житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням № 341 від 10.10.2023 року виконавчого комітету Марганецької міської ради присвоєно номер будівлі «1-б», прошу прийняти уточнену позовну заяву.

Позивач у справі, ОСОБА_1 , починаючи з 1983 року фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право особистої приватної власності № НОМЕР_2 від 11.04.1988 року, номер запису в реєстровій книзі № 1-31, володіє та користується розташованою за зазначеною адресою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,25 га, кадастровий номер -08-001-0094, яка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 26.12.1993 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №675.

Зазначені обставини також підтверджуються: відміткою про реєстрацію місця її проживання в її паспорті громадянина України з 17.11.1983 року за зазначеною адресою розташування будинку; довідкою наданою виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області за № 230 від 29.08.2023 року, в якій зазначено, що, вона, дійсно фактично з 1983 року, постійно проживає, користується та володіє зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою за вищевказаною адресою, тобто, більше 15 років, наявними у неї наданими їй ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , Свідоцтвом про право особистої приватної власності № 327 від 11.04.1988 року та технічним паспортом на житловий будинок від 15.03.1988 року; інформаційною довідкою наданою КП «Нікопольське районне БТІ» ДОР» №171 від 17.08.2023 року; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 24.08.2023 року.

В зазначений житловий будинок позивач вселилася та прийняла його в користування разом з присадибною земельною ділянкою, за пропозицією ОСОБА_2 , яка доводилась їй матір`ю і позивач здійснювала за нею догляд. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою між ними не укладалося, остання також передали позивачу наявні у неї зазначені правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку.

Коли позивач одружилася із ОСОБА_5 , і вони почали проживати разом в житловому будинку її матері, то він оформив присадибну земельну ділянку на себе.

Враховуючи те що, наявне в позивача Свідоцтвом про право особистої приватної власності №327 від 11.04.1988 року, містить виправлення в графі власника житлового будинку, а саме: на лицьовій сторінці закреслено прізвище « ОСОБА_4 », і зазначено прізвище « ОСОБА_5 », що робить даний правовстановлюючий документ неналежним та відповідно недійсним, а присадибна земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок, оформлена на ОСОБА_5 , позивач не має правових підстав в досудовому порядку оформити на себе зазначене нерухоме майно.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 , який доводився позивачу чоловіком, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв її син та? ? рідний брат позивача - ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_6 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_4 , як спадкове майно в порядку спадкування на себе не оформляв.

ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 . Спадкоємцями ОСОБА_6 є його діти відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше п`ятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно там проживає. Оплачує всі комунальні послуги за користування газом та електроенергією.

Володіння позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на нерухоме майно має також і право на земельну ділянку, на якій це майно розміщено та необхідну для обслуговування нерухомого майна.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах також дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20).

Володіння позивача зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою з 2008 року не здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у неї підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю».

Відповідно, при вирішенні спору, пов`язанного із виникненням і припиненням права власності у моєму випадку, вважаю, що норми? ? статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню.

За зазначених обставин та правових підстав я можу реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 15 років, тому і змушена звернутися до суду відповідно до положень статті 4 ЦПК України з метою визнання свого права на нерухоме майно.

Згідно даних інформаційної довідки наданою КП «Нікопольське районне БТІ» ДОР» № 171 від 17.08.2023 року, загальна площа будинку становить 82,00 кв. м., житлова площа становить 55,50 кв.м. Будинок не є аварійним та придатний до користування.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості про реєстрацію речових прав, прав власності, на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, кадастровий номер -08-001-0094, за адресою: АДРЕСА_2 відсутні.

Згідно з висновками суб`єкта оціночної діяльності станом на 27.08.2023 року дійсна вартість житлового будинку складає 110 000,00 грн., дійсна вартість присадибної земельної ділянки складає 27 000,00 грн.

Визнання за позивачем права власності на будинок та присадибну земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси.

Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача просить суд не стягувати з відповідача на користь позивача судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 263,264,274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 Свідоцтва про право особистої приватної власності № 327 від 11.04.1988 року, видане на ім`я « ОСОБА_4 », на підставі рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів № 967 від 08 квітня 1988 року,? яке містить виправлення в графі власника житлового будинку, а саме: на лицьовій сторінці закреслено прізвище « ОСОБА_4 » і зазначено прізвище « ОСОБА_5 ».

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право особистої приватної власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа житлових приміщень якого становить 82,00 кв. м., житлова площа становить 55,50 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер -08-001-0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 1906,80 грн. зарахувати до держави, звільнивши від сплати відповідачів по справі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Суддя: Д. М. Скрипченко