справа № 179/991/23
провадження № 2/179/42/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2024 року смт. Магдалинівка
Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючої судді Кравченко О.Ю.,
секретар судового засідання Ахтієва Р.С.,
за участю позивача ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Магдалинівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищевикладене, просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої донки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою від 06 червня 2023 року позовна заява залишена без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 05 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 01 листопада 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що з моменту розірвання шлюбу відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, не приходив, не спілкувався з дитиною, не приймав участі у її вихованні, не проявляв ніяких почуттів. Донька не пам`ятає рідного батька, своїм батьком вважає вітчима ОСОБА_5 . Вона повністю забезпечує дитину всім необхідним, відповідач участі в утриманні дитини не приймає, не сплачує аліментів та має заборгованість. Вважає, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності суду не надав, відзив на позовну заяву не надав.
Представник Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Тен І.О. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.
Представник Органу опіки та піклування Магдалинівської селищної ради Онищук В.О. у судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно його малолітньої доньки, про що органом опіки та піклування надано відповідний висновок.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що надала відповідну заяву.
Вислухав пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8).
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2017 року, який було розірвано заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року у справі №179/1056/20 (а.с.7).
05 січня 2021 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6).
Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №210 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.9).
Як вбачається з довідки-характеристики Магдалинівської селищної ради від 11.09.2023 року, позивачка ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності при виконавчому комітеті Магдалинівської селищної ради не притягувалася. Скарг від сусідів та мешканці селища на ОСОБА_1 до селищної ради не надходило (а.с.70).
З характеристики Магдалинівського закладу дошкільної освіти №2 «Веселка» від 28.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 , 2018 року народження, відвідує садочок з 2020 року. Виховується у повній сім`ї без рідного батька. Більше прив`язана до мами, ОСОБА_9 , яка проводить з дочкою весь вільний час, завжди цікавиться успішністю доньки. Батька ОСОБА_10 в закладі не бачили, донькою в вихователів не цікавився, на святах присутнім не був (а.с.69).
З копії висновку практичного психолога КУ «Інклюзивно-ресурсний центр» МСР, наданого позивачкою до матеріалів справи, вбачається, що за аналізом отриманих результатів психодіагностики було встановлено, що ОСОБА_10 проживає в повній сім`ї, має теплі стосунки з мамою ( ОСОБА_11 ), вітчимом ( ОСОБА_12 ) та сестрою ( ОСОБА_13 ). Вітчима Емілія сприймає за рідного тата, називає його «папа», іншого тата вона не знає (а.с.85).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Магдалинівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради № 1198 від 06.11.2023 року, у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків орган опіки та піклування вважає за можливе та доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 114, 115-116).
Даючи оцінку наведеним вище встановленим обставинам, суд виходить із наступного.
Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності врахування в першу чергу інтересів дітей, а також на визначенні, чи є у діях батьків умисел. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанови Верховного Суду у справах №288/201/19, №454/1619/18, №199/5032/16-ц та інші).
Згідно постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.
Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 ст. 8. Таке втручання не становитиме порушення ст. 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.
Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».
Відповідно до вимог статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з нею.
За змістом ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки надані позивачкою докази, зокрема, характеристика з дошкільного закладу, характеристика з місця мешкання позивачки, розрахунок заборгованості по аліментах відповідача та висновок практичного психолога за результатами психологічного обстеження дитини, не свідчать про те, що відповідач систематично та свідомо, незважаючи на попередження, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем відносно дитини у матеріалах справи відсутні.
Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд оцінює критично та не погоджується з висновком органу опіки та піклування Магдалинівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердження факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.
Зокрема, висновок складений без участі відповідача, не містить даних, які об`єктивно характеризують останнього як особу, який не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер, і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав за відсутності інших належних доказів.
Висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі (Постанова Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 486/341/22 (провадження № 61-180св23).
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази застосування до відповідача ОСОБА_3 будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, щоб свідчило про систематичний характер, а також відсутні й докази проведення відповідних бесід, попереджень з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування
Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_3 та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача щодо свідомого ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, тому його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька (відповідача) по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача ОСОБА_3 такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Доводи позивачки про те, що донька ОСОБА_10 з 2020 року мешкає разом з нею та вітчимом, не бачиться із відповідачем та не вважає його батьком, не є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.
Щодо доводів позивачки про те, що відповідач ОСОБА_3 нехтував своїм батьківським обов`язком щодо утримання дитини, систематично не сплачував аліменти та має заборгованість, суд зазначає, що факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.
Аналогічну позицію містить постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17.
Враховуючи викладене, суд критично ставиться до викладених у позові доводів позивача щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Зважаючи на те, що позивач не надала достатніх доказів які б у своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, беручи до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин і таких виняткових обставин, у даному випадку, судом не встановлено, суд відмовляє у позові за недоведеністю позовних вимог.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,10,11-13, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Магдалинівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Треті особи:
Повний текст рішення суду складений 01 лютого 2024 року.
Суддя О.Ю. Кравченко