Справа № 462/9576/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач 07 грудня 2023 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 100 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що сектором дізнання відділу поліції №1 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000360, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочате зі зволіканням на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.09.2022. Підставою для звернення позивача до правоохоронних органів з вказаною заявою стало заподіяння йому 07.03.2022 ОСОБА_2 тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, зокрема у ході конфлікту, що виник між ними, ОСОБА_2 , наносячи численні удари дитячим кріслом по голові і передпліччі, а також вдаряючи ногою в живіт, заподіяла ОСОБА_1 ушкодження у виді забою, садн чола великої ділянки справа, що підтверджується медичною довідкою. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком, що у відповідності до ст. 12 КК України є найменш суспільно небезпечним діянням. Кримінальний процесуальний закон не визначає строк дізнання для кримінальних проступків з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту оголошення особі підозри, водночас у розумінні вимог ст. 28 КПК України досудове розслідування повинно проводитись у розумні строки з урахуванням складності справи. Аналізуючи особливості даного кримінального провадження, таке не відноситься до складних, яке б могло обумовлювати настільки тривале проведення досудового розслідування в понад один рік. При цьому, учасниками кримінального провадження навпаки вживалися всі можливі й необхідні заходи з використанням відповідних процесуальних інструментів задля сприяння ефективному та швидкому проведенню розслідування. Внаслідок пасивної поведінки дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцького І.В. досудове розслідування проступку затягнулося на надзвичайно тривалий як для цієї категорії справ строк, протягом якого має місце затяжна, незаконна бездіяльність, а не окремі процесуальні порушення, допущені дізнавачем. За весь цей час до моменту звернення з даним позовом позивач не отримав ефективного захисту прав як потерпілого у кримінальному провадженні, що призводить до постійних нервових стресів і наносить йому надзвичайних психічних і моральних страждань, що негативно впливає на його фізичний та психоемоційний стан здоров`я. Протягом усього цього часу позивача, який перебуває у сильному стресі, переслідує відчуття приниженості, безкарності, невизначеності, незахищеності, свавілля, неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, відсутності верховенства права та закону, адже особа, яка спровокувала конфлікт, за наслідками якого відносно нього відкрито кримінальне провадження, заподіяла йому тілесні ушкодження, досі не притягнута до кримінальної відповідальності та не покарана за скоєне. Такий стан позивача тривав протягом значного часу та триває і по даний час , і потребує для позивача докладання додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе. Внаслідок довготривалого здійснення досудового розслідування та перебування у зв`язку з цим у стресі призвело до вимушених змін у життєвих стосунках та змінило його звичний життєвий уклад. За наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду міста Львова від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

19 січня 2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_1 покликається на те, що орган досудового розслідування, яке триває понад рік та є безрезультатним, що у свою чергу завдало йому моральної шкоди, наносячи надзвичайних психічних і моральних страждань, що негативно впливає на його фізичний та психоемоційний стан здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи, згідно відомостей, внесених в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, 23.09.2022 відкрито кримінальне провадження №0000360. 20.10.2023 постановою слідчого СД ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. кримінальне провадження №0000360 закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України. Дана постанова не скасована. Окрім цього, Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/3318/22 розглядається кримінальне провадження №0000206 від 16.03.2022 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Сам факт оскарження потерпілим дій/бездіяльності слідчого та прокурора на досудовому розслідуванні не свідчить про завдання будь-якої шкоди потерпілому. На підтвердження своїх вимог позивач зазначив лише певні обставини, що теоретично можуть свідчити про незаконність (протиправність) дій (бездіяльності) посадових осіб досудового слідства, однак він належно не обґрунтував та не надав доказів, які б підтверджували яким чином завдано йому моральну шкоду, в чому така полягає та необхідність відшкодування такої. За наведеного, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що сектором дізнання ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 вересня 2022 року за №0000360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

30 вересня 2022 року дізнавачем СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

05 жовтня 2022 року прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області І.Лободою винесена постанова про скасування постанови СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2022 року.

29 жовтня 2022 року дізнавачем СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

16 грудня 2022 року прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області І.Лободою винесена постанова про скасування постанови СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. про закриття кримінального провадження від 29 жовтня 2022 року.

30 грудня 2022 року дізнавачем СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

02 лютого 2023 року прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області І.Лободою винесена постанова про скасування постанови СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І. про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2022 року.

14 лютого 2023 року начальником СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Козаком Н.С. винесена постанова про відмову у задоволенні клопотання за вх. №А-31 від 14.02.2023 адвоката Акера І.Я. в інтересах потерпілого ОСОБА_1

14 березня 2023 року дізнавачем СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. винесена постанова про задоволення вимог у клопотанні представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Акера І.Я. від 06.03.2023, яке надійшло до сектору дізнання ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області вх. №1573, №1573 від 10.03.2023.

20 жовтня 2023 року дізнавачем СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, станом на 12.01.2024 кримінальне провадження №0000360 від 23.09.2022 закрито 20.10.2023 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Окрім цього, в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься вирок Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2024 року у кримінальному провадженні №0000206 від 16 березня 2022 року, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювача шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі №203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями (бездіяльністю) ГУНП у Львівській області, про що свідчить постанова винесена 20 жовтня 2023 року дізнавачем СДВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким І.В. про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яка не скасована, з огляду на таке.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

За правилом частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 638/11416/18 (провадження № 61-19755св19), від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю, рішеннями ГУНП у Львівській області та шкодою, яка, за твердженням позивача, йому заподіяна.

Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 звертався до слідчого судді чи прокурора про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 20.10.2023.

Таким чином, оскільки в цій справі відсутні необхідні умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20) та 14 квітня 2021 року у справі № 638/11160/17 (провадження № 61-1570св20).

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Суд при ухвалені рішення у даній справі керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Беручи до уваги, що у позові відмовлено, відсутні підстави для стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, , адреса місцезнаходження: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3.

Відповідач: Державна казначейська служба України, , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіона, 6.

Суддя: