Справа № 212/826/24
У Х В А Л А

22 січня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкін І.Б., дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою суду від 22.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовом, стороною позивача подано заяву про забезпечення позову,а саме просили накласти арешт на автомобіль SKODA OCTAVIA, 2016 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1598 см.3, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_3 .

Заява обґрунтована тим, що позивачем подано позов про визнання спільною сумісною власністю автомобіль SKODA OCTAVIA, 2016 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1598 см.3, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та в подальшому стягнути з відповідачки грошову компенсацію вартості частини автомобілю, яка буде визначена за результатами проведеного у справі експертного дослідження з визначення дійсної ринкової власності на момент розгляду справи судом. Автомобіль наразі експлуатується відповідачкою ОСОБА_2 . У разі невжиття заходів направлених на арешт вказаного автомобілю може призвести до зниження вартості майна, право на частину якого має відповідач, а у разі необережної експлуатації навіть до знищення транспортного засобу, бо автомобіль це джерело підвищеної небезпеки.

Дослідивши заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, матеріали цивільної справи та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив: (а) визнати спільною сумісною власністю автомобіль SKODA OCTAVIA, 2016 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1598 см.3, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; (б) здійснити поділ спільного майна подружжя та визначити, що частки є рівними та становлять по частини на кожного; в) стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля, яка буде визначена за результатами проведеного у справі експертного дослідження з визначення дійсної ринкової власності на момент розгляду справи судом.

ОСОБА_1 не порушує питання про визнання за ним права власності, а просить стягнути з відповідачки на його користь компенсаційної виплати вартості автомобіля, тому суд приходить до висновку про те, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту (без ризику відчуження майна), з урахуванням підстав та змісту позову не є співмірним.

Слід звернути увагу, що позивач не ставить питання щодо можливого невиконання або утруднення виконання судового рішення. А вартість транспортного засобу можна розрахувати на конкретний момент із врахуванням зносу.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року по справі № 391/7/21.

Суд звертає увагу, що одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Таким чином, обираючи спосіб забезпечення позову у вигляді арешту, суд має брати до уваги, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном.

При цьому, у заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходу забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту, який не є співмірним та може бути перешкодою для використання такого майна, сумісна власність та правомірність володіння яким позивачем не заперечується.

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що невжиття заявленого забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду про стягнення грошової компенсації у разі задоволення позову.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що подана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.149-154,157, 258, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. Б. Чайкін