Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1200/23 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 96 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №290/1200/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Крижанівський Олег Анатолійович

на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Кірічука М.М.

встановив:

У серпні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Казахстан. В 1990 році разом з ОСОБА_2 , з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі переїхали на постійне місце проживання на територію України, де проживали в смт. Миропіль, Житомирського (Романівського) району. Оскільки ОСОБА_2 був військовослужбовцем, його перевели у грудні 1990 року до іншої військової частини, однак позивач відмовилася переїжджати до іншого населеного пункту та оселилася у АДРЕСА_1 . Під час переїзду до іншого місця проживання вона виявила, що втратила паспорт громадянина колишнього СРСР. Позивач зверталася до органів ДМС, зокрема до Романівського сектору ДМС щодо оформлення паспорту громадянина України, проте отримала усну відмову. Зазначає, що одним із документів на підтвердження постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року є рішення суду. Таке рішення подається для оформлення набуття громадянства України. Вважає, що факт її постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року підтверджується довідкою Врублівського старостинського округу Романівської селищної ради від 26.06.2023 року №600, а також показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідно їй для підтвердження належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2023 року провадження у справі закрито та роз`яснено заявниці, що вказана справа відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що встановлення факту постійного проживання на території України не пов`язано з будь-якими цивільними правами та обов`язками, а пов`язано із публічно-правовими відносинами її з державою. Зокрема, судом не враховано, що законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Зазначає, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Вважає, що розгляд заяви про встановлення факту постійного її проживання на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття нею громадянства України, адже встановлення вказаного факту є лише одним із чинників, потрібних для отримання позивачем громадянства України у встановленому законом порядку.

Представник заінтересованої особи скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Романівського районного суду від 02.11.2023 року - без змін. В обґрунтування доводів зазначає, що в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 було зазначено, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідне для отримання паспорта громадянина України. Вважає, що з врахуванням зазначеної мети звернення з заявою, встановлення даного факту не спричинить виникнення, зміну або припинення її особистих чи майнових прав, оскільки отримання паспорта громадянина є обов`язком громадянина, а не його правом. Водночас, позивач офіційно до органів міграційної служби щодо документування її паспортом громадянина України не зверталася. Зазначає, що ОСОБА_1 повинна була спочатку звернутися до міграційної служби як до органу, уповноваженого на визначення правового статусу особи, а саме: належності до громадянства України, особи без громадянства або іноземця. Заявниця не використала всі можливості для отримання правового статусу особи, відтак порушила інстанційність звернення до державних органів. Вважає ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 02.11.2023 року такою, що прийнята у повній відповідності з нормами ст. 255 ЦПК України, ґрунтується на засадах верховенства права, є законною та обґрунтованою, протилежне доводами апеляційної скарги не доведене.

В судовому засіданні представник заявника підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, представник заінтересованої особи проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила ухвалу залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Костянтинівка Арикбалицького району Кокшетауської області Республіки Казахстан, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження від 09 серпня 1994 року виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Арикбалицького району Кокшетауської області Республіки Казахстан (а.с. 6-7).

Згідно довідки старости Врублівського старостинського округу Романівської селищної ради Житомирської області від 26 червня 2023 року № 600 ОСОБА_1 проживає на території в АДРЕСА_2 без реєстрації з 20 грудня 1990 року по теперішній час (а.с. 8).

Зі змісту відповіді старости Врублівського старостинського округу Романівської селищної ради Житомирської області від 20 вересня 2023 року № 99 на лист Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області вбачається, що в погосподарських книгах відсутні записи, які б підтверджували факт постійного проживання ОСОБА_1 в с. Корчівка, довідка від 26 червня 2023 року №600 була видана на підставі опитування жителів с. Корчівка (а.с. 28).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника у цій справі пов`язана з доведенням підстав її належності до громадянства України і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. За предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає

в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України

є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України.

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР),і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Оскільки, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» та статті 293 ЦПК України.

При цьому, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити даний факт. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення. При цьому чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для отримання ОСОБА_1 громадянства України у встановленому законом порядку.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постанові від 23.05.2022 у справі № 539/4118/19, є помилковим, оскільки викладенийв цій постанові висновок не є релевантним до фактичних обставин, встановлених у справі, що переглядається, та не може бути застосований до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі необґрунтованим.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Крижанівський Олег Анатолійович, задовольнити.

Ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 02 листопада 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 січня 2024 року.

Головуючий Судді