Справа № 186/47/24
Провадження № 2-з/0186/1/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Кривошея С.С. розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міська рада Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міська рада Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком. Також, ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній прохав суд зупинити стягнення по виконавчому провадженню №72096959 на підставі судового наказу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14.06.2023 року по справі №186/783/23 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). В обґрунтування заяви заявник зазначає, що на примусовому виконанні Петропавлівського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Одеса) знаходиться судовий наказ, виданий Першотравенським міським судом Дніпропетровської області 14.06.2023 року по справі №186/783/23 (ВП №72096959) про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини мого заробітку (доходу).

Фактично син ОСОБА_4 з серпня 2023 року з матір`ю ОСОБА_5 не проживає про що підтверджується копіями актів, але відповідачка продовжує отримувати аліменти на його утримання.

На даний час, він звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення з нього аліментів.

З огляду на вищевикладене, виникла необхідність у забезпеченні позову, так як існує ймовірність неповернення коштів, що в подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідачки з тим, щоб забезпечити йому реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, вважає, що підставою для його застосування є визначення місця проживання дитини на утримання якої стягуються аліменти за виконавчим провадженням.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали приходжу до наступного.

Згідно з ч. 1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

В правовій позиції, викладеній Верховним Судом у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду, (постанова №211/129/18-ц від 03 квітня 2019 року) зазначено, що суд не може заборонити державному виконавцю вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Як вбачається за матеріалів справи, предметом позову є вимоги щодо визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів з батька дитини на її утримання.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій прохав забезпечити позов шляхом зупинення стягнення з нього аліментів на користь матері дитини на підставі судового наказу. Тобто, на час розгляду справи заявник просить фактично задовольнити його позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів, шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Крім того, позивач не навів тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони на здійснення будь-яких дій щодо виконання виконавчого провадження №72096959, яке є періодичними платежами, що стягуються на утримання малолітньої дитини, утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Таким чином, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства, тому приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, - суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міська рада Синельниківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

СУДДЯ: С.С. Кривошея