Провадження № 2/202/832/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі

цивільну справу № 202/17473/23

за позовом

Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 у порушення ст.1049, ст. ст. 610, 611 ЦК України не виконує свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 30.05.2019, а отже у нього виникла заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у сумі, що станом на 04.04.2023 становить 325 202,55 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 270 648,48 грн., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 54 554,07 грн.

29.09.2023 по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

19.01.2024, через канцелярію суду, від представника відповідача адвоката Сухомлин О.В. надійшов відзив на позов з якого випливає, що відповідач позов не визнає у повному обсязі через те, що із наданої позивачем Анкети-заяви, вбачається, що відповідач звернувся до банку щодо послуг обслуговування, а якого саме банківського обслуговування не зазначено. Анкету-заяву підписано відповідачем 30.05.2019, за твердженням позивача, кредитний ліміт встановлено 05.12.2019, а ознайомився відповідач з умовами обслуговування кредитних карток та підписав паспорт споживчого кредиту 21.07.2021, тобто через 7 місяців після надання кредиту. Відповідач посилається на п.2.1.1.2.12. і стверджує, що сторони дійшли згоди, що проценти в порядку ч.2 ст.625 ЦКУ встановлюються 74,4%, однак до позову додає заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21.07.2021, де розмір таких процентів зазначено 60%.

В обґрунтування позовних вимог позивачем до позовної заяви не додано виписки по рахунку. До позовної заяви доданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 30.05.2019, який не має ознак первинного бухгалтерського документу, ґрунтується на припущеннях та є відображенням односторонньої арифметичних рахунків позивача, не може бути правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути належним та допустимим доказом.

В самій позовній заяві та наданих розрахунків неможливо встановити періоди за які нарахована заборгованість, фактично нараховані суми, перевірити вірність нарахування сум, строків виникнення заборгованості за кожним платежем.

Як вбачається з довідки за змістом якої між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким було надано кредитні картки. Але зазначена довідка не є підтвердженням отримання відповідачем зазначених в ній карток, адже не містить розписки відповідача про отримання, як того вимагає законодавство. Інших доказів отримання картки не надано.

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 є одностороннє складеним позивачем документом, тому викликає сумніви.

Справа взагалі не містить письмової заяви відповідача про бажання отримати, змінити кредитний ліміт на картку.

На підтвердження своїх вимог позивач надав витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов та Правил надання банківських послуг, з якого не можливо встановити якою датою вони датовані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення ПриватБанку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визначаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019.

Таким чином, позивачем не було надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого можливо встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наданий же позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 30.05.2019 не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, зважаючи, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнути згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 30.05.2019, відповідач вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними і не можуть бути задоволеними. Тобто, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Просив суд в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі, всі судові витрати стягнути з позивача.

01.02.2024 позивач подав відповідь на відзив у якому зазначив, що вважає, що ОСОБА_1 підписавши 30.05.2019 заяву б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів, які є публічною офертою, що місять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку, приєднується та зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому.

Відтак, на думку позивача, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Отже, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству України.

Також зазначили, що на підставі вказаних документів відповідачу було відкрито картковий рахунок ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав Відповідач в Заяві.

Крім того, Банком надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань, а саме копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; виписка по рахунку; довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; довідка про видані картки; копія заяви позичальника; витяг з «Тарифів»; витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; копія документу, що посвідчує особу Відповідача.

Таким чином, на думку Позивача, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Крім того, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Надали суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Надали виписку по рахунку, яка є первинним документом.

Стосовно правомірності зміни кредитного ліміту зазначили, що умовами договору визначено (п.2.1.1.2.3., що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Також, згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись до уваги.

Враховуючи викладене, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Повідомлений через підсистему «Електронний суд» про час та місце судових засідань представник позивача, та особисто під підпис представник відповідача до суду не з`явилися. Факт повідомлення підтверджується відповідною довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету учасника справи та розпискою про явку в судове засідання, які містяться у матеріалах справи.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без учасників справи, оскільки про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Заяв про відкладення судового розгляду не надходило.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У даній справі Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, надав на підтвердження своїх вимог суду анкету-заяву від 30.05.2019, але у вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , його контактна інформація, а також мається позначка, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка. Те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки (кредитних карток існує 4 типи), розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту в анкеті-заяві не зазначено, як не зазначено і обов`язок ОСОБА_1 сплачувати комісію за користування карткою. Також не зазначено, що пам`ятку клієнта, яка містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування ОСОБА_1 отримав та ознайомився з її змістом під підпис.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути нараховані проценти.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за користування карткою, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Суд вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.05.2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27.09.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові КЦС ВС від 03.08.2022 у справі №156/268/21 (провадження №61-17186св21).

Судом перевірений розрахунок заборгованості і виписка по рахунку ОСОБА_1 та встановлено, що за період з 30.05.2019 по 04.04.2023 ОСОБА_1 фактично використав 6 582 337 грн. 70 коп. кредитних коштів, а сплатив банку в рахунок погашення 6 381 418 грн. 18 коп., при цьому з виписки по рахунку випливає, що банк безпідставно здійснював операції щодо списання відсотків (розмір яких постійно змінювався) за використання кредитного ліміту та комісії за вказаний період на загальну суму 77 649 грн. 03 коп., тобто фактично, без погодження з позичальником розміру процентної ставки та комісії, здійснював списання грошових коштів з рахунку відповідача, що призвело до виникнення штучної заборгованості за кредитним договором.

Відтак, судом встановлено, що станом на 11.04.2024 ОСОБА_1 має заборгованості перед позивачем за кредитним договором від 30.05.2019 у сумі 200 919 грн. 52 коп. (тіло кредиту), а отже позов підлягає частковому задоволенню і з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути саме вказану суму заборгованості.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4878,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.08.2023, а відтак, з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (61,78%), на користь позивача підлягає стягненню 3 013,65 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 261, 509, 525, 526, 530, 551, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 30.05.2019 у сумі 200 919 грн. 52 коп. (двісті тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять грн. 52 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 013 грн. 65 коп. (три тисячі тринадцять грн. 65 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено суддею 11.04.2024.

Суддя А. О. Михальченко