Провадження № 22-ц/801/42/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 рокуСправа № 127/24199/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л.О., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Собцева А.Р.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика»,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» про скасування наказу про відсторонення від роботи за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» адвоката Хоменчука Анатолія Олеговича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Шаміної Ю.А.,

встановив:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» про скасування наказу про відсторонення від роботи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на посаду медичного представника у м. Вінниці згідно наказу №147-К від 25 листопада 2014 року. Наказом №86/3 від 01 жовтня 2018 року назву посади «Медичний представник» було змінено на «Фахівець з методів розширення ринку збуту».

15 червня 2020 року ОСОБА_1 було вивільнено із роботи згідно наказу №221-К від 15 червня 2020 року. Однак за результатами оскарження її звільнення у судовому порядку постановою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року по справі №127/15014/20 ОСОБА_1 було поновлено на роботі та стягнуто із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 481697,37 грн. Відповідно до вказаної постанови суду 01 грудня 2021 року було видано наказ №135/к про поновлення позивачки на роботі. 19 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати та скасування наказу в частині у зв`язку з тим, що після поновлення її на роботі відповідач перестав виплачувати їй заробітну плату та зменшив розмір заробітної плати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 16 лютого 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №127/3805/22. Під час розгляду судової справи №127/3805/22 у судовому засіданні, яке відбулось 03 жовтня 2022 року, представником відповідача був представлений наказ від 07 грудня 2021 року «Про відсторонення ОСОБА_1 », яким позивачку було відсторонено від роботи до моменту проходження інструктажу з охорони праці та протипожежної безпеки, без збереження заробітної плати. Даний наказ отримано позивачкою 10 жовтня 2022 року поштовим відправленням №514.

Проте, позивач наголошує, що вперше на роботу до ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» була прийнята у 2014 році, протягом шести років позивачка виконувала свої посадові обов`язки, а отже була допущена до роботи, що спростовує ту обставину, що вона не проходила інструктаж із охорони праці, який проводиться із тими працівниками, які щойно прийняті на роботу. Видача 01 грудня 2021 року наказу про поновлення позивачки на роботі, в якому зазначено, що вона була допущена до роботи із 02 грудня 2021 року, також, на думку позивачки, спростовує ту обставину, що позивачка не проходила інструктаж із охорони праці.

Згідно із розпорядженням відповідача від 04 травня 2012 року №13 «Про організацію проведення інструктажів» ОСОБА_2 здійснює контроль за проходженням інструктажів з охорони праці. Цим же фахівцем позивачка була допущена до роботи у 2014 році та 01 грудня 2021 року, однак 07 грудня 2021 року інженером із охорони праці ДКП «Фармацевтична Фабрика» П.М. Позняком було складено доповідну записка про те, що позивачка відмовилась і не пройшла інструктаж із охорони праці та пожежної безпеки.

Позивачка зауважує, що у випадку відмови від проходження інструктажу із охорони праці, про що стверджує відповідач, вона не могла бути допущена до роботи ані в 2014 році, ані в грудні 2021 року, що ставить під сумнів правдивість інформації, викладеній у доповідній записці від 07 грудня 2021 року та вказує та протиправність відсторонення позивачки від роботи.

Поряд із цим, для відмови від проходження інструктажу із охорони праці відповідач мав спочатку запросити позивачку для проходження даного інструктажу, а вже потім констатувати факт відмови від його проходження. Перше запрошення на проходження інструктажу із охорони праці позивачка отримала у липні 2022 року, через 8 місяців після видання наказу про своє відсторонення, проте як для констатування відмови від проходження інструктажу із охорони праці запрошення на інструктаж мало було передувати відстороненню від роботи.

Так, листом від 30 червня 2022 року №10/02-99 відповідачем було повідомлено позивачку про те, що 01 грудня 2021 року її було поновлено на роботі, із наказом про поновлення її було ознайомлено в цей день та відразу їй було запропоновано пройти інструктаж із охорони праці, проте станом на 01 липня 2022 року вона не пройшла первинний інструктаж із охорони праці, тому її відсторонено від роботи. Даним листом позивачку також було запрошено для проходження первинного інструктажу з охорони праці на 08 липня 2022 року, тоді як відсторонення за його не проходження відбулось ще 07 грудня 2021 року.

Позивач зауважує, що проходження інструктажу має передувати допуску до роботи у той час як 01 грудня 2021 року її було поновлено на займаній посаді та допущено до роботи із наступного робочого дня, проте в цей же фактично день, після допуску до роботи, їй запропоновано пройти інструктаж з охорони праці, а через тиждень відсторонено від роботи за його не проходження.

Позивач посилаючись на розпорядження відповідача від 04 травня 2012 року №13 «Про організацію проведення інструктажів з охорони праці» та Типове положення про навчання, інструктаж і перевірку знань працівників з питань охорони праці затвердженого наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 04 квітня 1994 року №30 зазначає, що організація проведення вступного інструктажу з усіма працівниками, які приймаються на роботу покладається на інженера з охорони праці ОСОБА_2 , а організація проведення первинного інструктажу покладається на безпосередніх керівників робіт.

Позивач вказує, що будучи поновленою на роботі згідно рішення суду після незаконного звільнення та допущеною до виконання своїх обов`язків, не може бути відстороненою від роботи за не проходження інструктажу із охорони праці, який проводиться із працівником, що приймається на роботу вперше.

Зазначає, що згідно положень ЗУ «Про охорону праці» та Типового положення про навчання особи, які не пройшли навчання і перевірку з питань охорони праці до роботи не допускаються, натомість позивач зауважує, що виконання нею протягом шести років з 2014 року посадових обов`язків та її поновлення 01 грудня 2021 року на роботі із допуском до роботи з 02 грудня 2021 року спростовують обставину не проходження позивачкою інструктажу із охорони праці у 2014 році, що стало підставою для її відсторонення 07 грудня 2021 року.

Відтак позивачка вважає, що проведення з нею первинного інструктажу є помилковим, а вимоги роботодавця та наказ про її відсторонення від займаної посади є протиправними, так як вона не є новоприйнятим працівником. Крім того, відповідальність за проходження інструктажу із охорони праці, так само як і контроль за його проведенням покладається на керівника підприємства.

Внаслідок відсторонення позивачки від займаної посади їй не виплачується заробітна плата, тому оспорюваний наказ порушує її права та підлягає скасуванню.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому вона просила скасувати наказ Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» Ігоря Вишневського від 07 грудня 2021 року №141/1к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 , фахівця з методів розширення ринку збуту було відсторонено від роботи на період з 07 грудня 2021 року до моменту проходження інструктажу з охорони праці та протипожежної безпеки включно, без збереження заробітної плати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Позов задоволено.

Скасовано наказ Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» Ігоря Вишневського «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » №141/1к від 07 грудня 2021 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» (, місцезнаходження: вул. Лермонтовська, буд. 5, м. Житомир, Житомирська область) на користь ОСОБА_1 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що станом на 07 грудня 2021 року у відповідача не існувало законних підстав для винесення наказу про відсторонення позивача від роботи, так як відсутні підстави стверджувати, що на час прийняття оспорюваного наказу позивач не проходила, відмовилася або ухилялася від проходження інструктажу з охорони праці.

14 вересня 2023 року ОСОБА_1 адвокатом Хейнісом О.Г. подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування цієї заяви адвокатом вказано про надання позивачці правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, яким визначено фіксований розмір гонорару, що становить 30000,00 грн, та який сплачено позивачкою. З огляду на викладене, просить ухвалити додаткове рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» адвокат Хоменчук Анатолій Олегович подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника місцевий суд не звернув уваги на те, що позивач з моменту початку трудових відносин з відповідачем (25 листопада 2014 року) не проходила інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки, що підтверджується відсутністю вказаних відомостей у відповідних журналах. Вважають, що в позивача відповідно до посадової інструкції є обов`язок під час прийняття на роботу та періодично проходити інструктажі з питань охорони праці, який вона не виконала. Поряд з цим, на переконання заявника, позивачу одразу після поновлення на роботі було запропоновано пройти інструктаж з охорони праці, на що вона погодилась, однак за браком часу не змогла його закінчити. Також, вважають, що заявлений позивачем розмір судових витрат на правову допомогу є завищений та неспівмірний з вказаною справою.

09 листопада 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хейніса О.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову. Поряд з цим, зазначив, що позивач пройшла первинний інструктаж з охорони праці, у проходженні якого її відсторонено відповідачем. Факт проходження інструктажу підтверджено підписом інженера з охорони праці. Також, вважає, що суд прийшов до вірного висновку про задоволення заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки розмір є обґрунтованим та співмірним із складністю справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського «Про приймання на роботу» №174-К від 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 прийнято на посаду медичним представником у м. Вінниця з 25 листопада 2014 року (а.с. 72 т. №1).

Разом з тим, у заяві ОСОБА_1 про прийняття на роботу міститься запис інженера з охорони праці ОСОБА_2 про проходження нею інструктажу з охорони праці 25 листопада 2014 року (а.с. 40 т. №2).

Згідно затвердженого Генеральним директором ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» Вишневським І.А. 18 вересня 2017 року переліку професій та посад працівників, які звільняються від повторного інструктажу з питань охорони праці до них відноситься, у тому числі, медичний представник (а.с. 41-42 т. № 2).

01 жовтня 2018 року наказом Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського «Про приведення найменувань посад у відповідність до Класифікатора професій» № 86/3 назву посади «медичний представник» змінено на «фахівець з методів розширення ринку збуту» (а. с. 73 т. №1).

Наказом Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського «Про звільнення ОСОБА_1 » №221-к від 15 червня 2020 року ОСОБА_1 , фахівця з методів розширення ринку збуту у м. Вінниця, звільнено з роботи з 15 червня 2020 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату працівників) та здійснено виплату їй вихідної допомоги (а. с. 74-75 т. № 1).

Постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року у справі №127/15014/20 ОСОБА_1 поновлено на роботі у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту, із 23 червня 2020 року (а.с. 81-93 т. №1).

Згідно наказу Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» Ігоря Вишневського «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » №141/1к від 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 , фахівця з методів розширення ринку збуту, відсторонено від роботи на період з 07 грудня 2021 року до моменту проходження інструктажу з охорони праці та протипожежної охорони включно, без збереження заробітної плати, на підставі доповідної записки інженера з охорони праці ОСОБА_2 від 07 грудня 2021 року (а.с. 28 т. №1).

Водночас, як слідує із листа Генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» Ігоря Вишневського №10/02-99 від 30 червня 2022 року адресованого ОСОБА_1 останній повідомлено, що наказом від 01 грудня 2021 року за №135/к її було поновлено на роботі на посаді фахівець з методів розширення ринку ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», з яким вона ознайомилася особисто, що засвідчено відповідним підписом. Відразу після поновлення на роботі, їй було запропоновано пройти медичний огляд та пройти інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки, відповідно до порядку, встановленому на підприємстві. Після чого, вона мала приступити до виконання посадових обов`язків, отримати необхідні ТМЦ, плани і задачі відповідно до посадової інструкції. Станом на 01 липня 2022 року ОСОБА_1 не пройшла первинний інструктаж з охорони праці. Саме тому, відповідно до ст. 46 КЗпП України її відсторонено від роботи. У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 просили з`явитися на роботу 08 липня 2022 о 09 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 для проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки (а.с. 29 т. №1).

Вказаний лист було направлено на адресу ОСОБА_1 та отримано нею 05 липня 2022 року, про що свідчить відповідна інформація про відправлення 0 (а.с. 207-209 т. №1).

Інспектором з кадрів ОСОБА_3 , заступником виконавчого директора Тетяною Лайчук та інженером з охорони праці Петром Позняком складено акт «Про відсутність на роботі та неявку для проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки» №10/02-1 від 08 липня 2022 року згідно якого 08 липня 2022 року фахівець з методів розширення ринку збуту ОСОБА_4 не з`явилася за адресою: АДРЕСА_1 , для проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки, була відсутня на роботі протягом усього робочого дня (з 08:30 до 17:15) (а.с. 210 т. №1).

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 вимог щодо явки 08 липня 2022 року на її адресу засобами поштового зв`язку було направлено лист в.о. Генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» Валентина Курельчука №10/02-103, згідно якого ОСОБА_1 просили негайно, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання цього повідомлення, з`явитися за адресою: АДРЕСА_1 , та подати в письмовому вигляді пояснення причини неявки 08 липня 2022 року року о 09 год. 00 хв. для проходження вказаного вище інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки, тощо. Також проінформовано, що наступне проведення інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки відбудеться 18 липня 2022 року о 8 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 . Просили з`явитися ОСОБА_1 на роботу 18 липня 2022 року о 8 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 для проходження вказаного інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки (а.с. 211-213 т. №1).

Водночас, у відповідь на лист №10/02-99 від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 повідомила, що 02 грудня 2021 року, після поновлення її на роботі, вона прибула до ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» для проходження інструктажу із охорони праці та техніки безпеки. Даний інструктаж був пройдений нею успішно. Працівник, який проводив інструктаж, повідомив, що вона може приступати до виконання своїх посадових обов`язків (а.с. 214 т. №1).

Разом з тим, згідно доповідної записки інспектора з кадрів ОСОБА_5 №1 від 12 липня 2022 року остання вказує, що повідомлена ОСОБА_1 інформація щодо проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки 2 грудня 2021 року не відповідає дійсності, оскільки 2 грудня 2021 року ОСОБА_1 дійсно прибула на роботу, однак від проходження інструктажу з охорони праці відмовилась. Ці обставини підтверджуються журналом, який не містить відомості та особистого підпису ОСОБА_1 про проходження інструктажу з охорони праці для пожежної безпеки 2 грудня 2021 року, а також доповідною запискою інженера з охорони праці від 07 грудня 2021 року про не проходження відповідного інструктажу. У зазначену дату 08 липня 2022 року для проведення інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки ОСОБА_1 не з`явилась. (а.с. 215 т. №1).

Наказом в.о. Генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» Валентина Курельчука «Про оголошення догани» № 91/к від 19 липня 2022 року у зв`язку з порушенням трудової дисципліни, а саме не виконанням вимог листа 10/02-99 від 30 червня 2022 року про проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки 08 липня 2022 року, на підставі статті 147 КЗпП України, п. 7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку оголошено фахівцю з методів розширення ринку збуту ОСОБА_1 догану за порушення правил трудової дисципліни (а.с. 216 т. №1). Вказаний наказ отримано ОСОБА_1 01 серпня 2022 року про що свідчить опис вкладення цінного листа, накладна та роздруківкою відстеження поштового повідомлення за трекінговим номером 628 (а.с. 217-219 т. №1).

Інспектором відділу кадрів ОСОБА_3 , заступником виконавчого директора Тетяною Лайчук та інженером з охорони праці Петром Позняком складено акт «Про відсутність на роботі та неявку для проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки» №10/02-2 від 18 липня 2022 року, згідно якого 18 липня 2022 року фахівець з методів розширення ринку збуту ОСОБА_4 не з`явилася за адресою: АДРЕСА_1 для проходження інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки, була відсутня на роботі протягом усього робочого дня (з 08:30 до 17:15) (а.с. 220 т. №1).

Як вбачається із доповідної записки інспектора з кадрів Олени Касяненко № 2 від 19 липня 2022 року остання вказує, що 18 липня 2022 року ОСОБА_1 для проходження інструктажу з охорони праці для пожежної безпеки на роботу не з`явилася, у зв`язку з чим ОСОБА_6 вважає за необхідне вжити стосовно неї заходи адміністративної відповідальності за порушення трудової дисципліни (а.с. 221 т. №1).

Також 22 липня 2022 року ОСОБА_1 було надіслано лист №10/02-106 з вимогою з`явитися на роботу та подати письмові пояснення про причини неявки на проходження інструктажів 18 липня 2022 року (а.с. 222-225 т. №1).

Разом з тим, листом ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» №10/02-105 від 21 липня 2022 року повідомлено, що з 01 серпня 2022 року посадовий оклад фахівця з методів розширення ринку збуту буде збільшено на 50,00 грн та становитиме 6650,00 грн. у зв`язку із оптимізацією виробничих процесів з 01 серпня 2022 року за ОСОБА_1 закріплено постійне робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 , крім того внесено зміни до посадової інструкції (а.с. 62-64 т. №1).

Також відповідачем на підтвердження відсутності підпису ОСОБА_1 додано до матеріалів справи витяг із 67 сторінки по 100 сторінку Журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці, інструктажів з пожежної безпеки ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» (дата першого запису 15 листопада 1999 року, дата останнього запису 14 серпня 2020 року) (а.с. 155-190 т. №1), витяг із журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», який розпочато 29 липня 2020 року (а.с. 191-199 т. №1), витяг із журналу реєстрації інструктажу з питань цивільного захисту пожежної безпеки та дій у надзвичайних ситуаціях ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика», який розпочато 17 липня 2020 року (а.с. 200-204 т. №1).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

Відповідно до частини 7 статті 153 КЗпП України саме на власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.

Згідно положень статті 18 Закону України «Про охорону праці» працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці. У разі виявлення у працівників, у тому числі посадових осіб, незадовільних знань з питань охорони праці, вони повинні у місячний строк пройти повторне навчання і перевірку знань. Вивчення основ охорони праці, а також підготовка та підвищення кваліфікації спеціалістів з охорони праці з урахуванням особливостей виробництва відповідних об`єктів економіки забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти і науки, в усіх навчальних закладах за програмами, погодженими із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону праці» спеціалісти служби охорони праці у разі виявлення порушень охорони праці мають право, зокрема, вимагати відсторонення від роботи осіб, які не пройшли передбачених законодавством медичного огляду, навчання, інструктажу, перевірки знань і не мають допуску до відповідних робіт або не виконують вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Порядок навчання та перевірки знань з питань охорони праці посадових осіб та інших працівників у процесі трудової діяльності, а також учнів, курсантів, слухачів та студентів навчальних закладів під час трудового і професійного навчання встановлено Типовим положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26 січня 2005 року (далі Типове положення).

Загальні питання проведення інструктажів, навчання та перевірки знань з питань охорони праці визначено у розділі третьому цього положення, а питання організації проведення та види навчань й інструктажів з питань охорони праці визначено у розділах п`ятому і шостому Типового положення.

Згідно пунктів 6.1, 6.2 Типового положення працівники, під час прийняття на роботу та періодично, повинні проходити на підприємстві інструктажі з питань охорони праці, надання домедичної допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також з правил поведінки та дій при виникненні аварійних ситуацій, пожеж і стихійних лих. За характером і часом проведення інструктажі з питань охорони праці (далі - інструктажі) поділяються на вступний, первинний, повторний, позаплановий та цільовий.

За змістом пунктів 6.8, та 6.9 Типового положення первинний, повторний, позаплановий і цільовий інструктажі проводить безпосередній керівник робіт (начальник структурного підрозділу, майстер) або фізична особа, яка використовує найману працю, такий інструктаж завершуються перевіркою знань у вигляді усного опитування або за допомогою технічних засобів, а також перевіркою набутих навичок безпечних методів праці, особою, яка проводила інструктаж. При незадовільних результатах перевірки знань, умінь і навичок щодо безпечного виконання робіт після первинного, повторного чи позапланового інструктажів протягом 10 днів додатково проводяться інструктаж і повторна перевірка знань. При незадовільних результатах перевірки знань після цільового інструктажу допуск до виконання робіт не надається. Повторна перевірка знань при цьому не дозволяється.

Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці (пункт 3.16 Типового положення).

Відповідальність за організацію і здійснення інструктажів, навчання та перевірку знань працівників з питань охорони праці покладається на роботодавця (пункт 3.18 Типового положення).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 01 грудня 2021 року №135/к ОСОБА_1 було поновлено на роботі. 02 грудня 2021 року, як вказує відповідач, позивачка не завершила проходження вступного інструктажу з охорони праці, який за розпорядженням генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» проводився інспектором з охорони праці товариства ОСОБА_2 , за браком часу для ознайомлення з інструкціями у зв`язку з закінченням робочого дня, що і стало з урахуванням доповідної записки інженера з охорони праці підставою, для винесення оспорюваного наказу генерального директора ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » № 141/1к від 07 грудня 2021 року.

Поряд з цим, будь-яких доказів на підтвердження причин не проходження інструктажу ОСОБА_1 , повідомлень роботодавця про наступні дати та час його проведення з 02 по 07 грудня 2021 року матеріали справи не містять та відповідачем як до суду першої інстанції так і апеляційному суду не надано, як і доказів того, що позивач відмовилася або ухилялася від проходження інструктажу з охорони праці.

При цьому, лист відповідача щодо необхідності проходження первинного інструктажу з охорони праці було направлено позивачці 30 червня 2022 року, тобто більш ніж через пів року після винесення оспорюваного наказу, про який, як стверджує позивачка, вона дізналась лише 03 жовтня 2022 року (а.с. 29 т. № 1).

Типовим положенням передбачено (п. 6.3.), що вступний інструктаж проводиться:

з усіма працівниками, які приймаються на постійну або тимчасову роботу, незалежно від їх освіти, стажу роботи та посади;

з працівниками інших організацій, які прибули на підприємство і беруть безпосередню участь у виробничому процесі або виконують інші роботи для підприємства;

з учнями та студентами, які прибули на підприємство для проходження трудового або професійного навчання;

з екскурсантами у разі екскурсії на підприємство.

Відповідно до п. 6.4. зазначеного Типового положення, первинний інструктаж проходять:

новоприйнятим (постійно чи тимчасово) на підприємство або до фізичної особи, яка використовує найману працю;

який переводиться з одного структурного підрозділу підприємства до іншого;

який виконуватиме нову для нього роботу;

відрядженим працівником іншого підприємства, який бере безпосередню участь у виробничому процесі на підприємстві.

Проводиться з учнями, курсантами, слухачами та студентами навчальних закладів:

до початку трудового або професійного навчання;

перед виконанням кожного навчального завдання, пов`язаного з використанням різних механізмів, інструментів, матеріалів тощо.

Cуд першої інстанції вірно вказав, що доводи відповідача з приводу того, що ОСОБА_1 жодного разу, з моменту початку трудових правовідносин з відповідачем (25 листопада 2014 року) не проходила інструктажу з охорони праці та пожежної безпеки, спростовуються записом, посвідченим підписом інженера з охорони праці ОСОБА_2 на заяві ОСОБА_1 про прийняття її на роботу, про проходження нею інструктажу з охорони праці 25 листопада 2014 року (а.с. 40, т. 2).

Будь яких належних, допустимих і достатніх доказів про помилковість проставленого ОСОБА_2 підпису та/або проставлення такого іншою особою матеріали справи не містять, як і не додано таких до суду першої та/або апеляційної інстанції.

Також місцевим судом вірно критично оцінено пояснення свідка ОСОБА_2 щодо не проходження ОСОБА_1 інструктажу з охорони праці, які базуються на підставі дослідженої ним документації, а саме журналів реєстрації інструктажів, оскільки такі ведуться виключно відповідачем та односторонньо відображають їх ведення останнім.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що відсутність запису у відповідному журналі/журналах про проходження ОСОБА_1 інструктажу з охорони праці підтверджує лише можливе порушення його заповнення відповідальним працівником відповідача, а не факт проходження/непроходження, зокрема позивачем такого інструктажу.

За таких обставин, при наявності належних доказів, якими підтверджено проходження необхідних інструктажів під час прийому ОСОБА_1 на роботу 25 листопада 2014 року, з урахуванням того, що вона являється поновленою з 02 грудня 2021 року на роботі на тій же посаді, яку вона обіймала до звільнення 21 вересня 2020 року на підставі судового рішення, а не є новоприйнятим працівником або ж працівником який має виконувати нову для нього роботу та не належить до жодної з категорій працівників визначених п.п. 6.3, 6.4. Типового положення, підстав для вимоги про проходження позивачем на час прийняття оспорюваного наказу як вступного так і первинного інструктажів, на необхідності проведення яких наполягав відповідач у нього не існувало.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними та не заслуговують на увагу.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що в позивача відповідно до посадової інструкції є обов`язок періодично проходити інструктажі з питань охорони праці, який вона не виконала, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до даних копії переліку професій та посад працівників, які звільняються від повторного інструктажу з питань охорони праці, затвердженого Генеральним директором ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» Вишневським І.А. 18 вересня 2017 року, віднесено у тому числі і медичних представників, назву посад яких у відповідності до наказу Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» І.А. Вишневського «Про приведення найменувань посад у відповідність до Класифікатора професій» № 86/3 від 01 жовтня 2018 року змінено на «фахівець з методів розширення ринку збуту» (а. с. 73 т. № 1) (а.с. 41-42 т. № 2).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного висновку про задоволення вказаних позовних вимог.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Заявляючи відповідне клопотання про поновлення встановленого законом строку, особа не повинна наводити конкретних причин пропуску такого строку, крім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, так як строк звернення до суду не пропущено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня 2020 року на усій території України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк його дії. Тому строк на звернення позивачкою з цим позовом, заявленим у 26 жовтня 2022 року, тобто під час карантину, не сплив.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46 гс 22).

Ураховуючи викладене, місцевий суд у порушення зазначених вище положень закону не врахував, що продовження строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, унормовано пунктом 1 глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України, а тому позивачка не повинна була обґрунтовувати поважність причин пропуску строку для вирішення трудового спору, як і подавати таку заяву, оскільки цей строк продовжується на строк дії карантину у силу закону.

Таким чином, суд попередньої інстанції у порушення вищевказаних положень закону не врахував те, що позивачем подана позовна заява до суду у 26 жовтня 2022 року, тобто під час дії на території України карантину, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, суд попередньої інстанції помилково вирішив заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки цей строк продовжується на строк дії карантину у силу закону.

Вказаний висновок релевантний із правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480 сво 22).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність виключення з мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного рішення висновків щодо вирішення питання про поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хейніс О.Г., в силу ст.ст. 134, 175 ЦПК України в позовній заяві, вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зокрема, 30000 грн.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хейніса О.Г., про відшкодування судових витрат, та ухвалення додаткового рішення відповідно подана в визначений законом строк.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Водночас, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

На підтвердження надання/отримання та понесення, або ті які будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу, зокрема, в суді першої інстанції, стороною позивача подано до суду:

-ордер на надання правничої (правової) допомоги від 18 жовтня 2022 року серія АВ № 1050113 ОСОБА_1 адвокатом Хейнісом О.Г. (а.с. 24, т. 1);

-договір про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року, укладений між адвокатом Хейнісом О.Г. та Віржевською К.В. предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі, яка пов`язана із скасуванням наказу Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» Ігоря Вишневського 07 грудня 2021 року №141/1к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , яким ОСОБА_1 , фахівця з методів розширення ринку збуту було відсторонено від роботи на період з 07 грудня 2021 року до моменту проходження інструктажу з охорони праці та протипожежної безпеки включно, без збереження заробітної плати (п. 1.1 цього договору). При цьому, із змісту цього договору вбачається, що сторони погодили фіксований розмір гонорару, який клієнт сплачує за надання послуг, що є предметом даного договору, становить 30000,00 грн, які підлягають сплаті позивачкою готівкою під час укладення договору про надання правової допомоги за надання послуг (п. 3.1, 3.2 цього договору) (а.с. 94-98, т. 2).

-детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом, зокрема, надано наступні послуги: підготовка та написання позовної заяви, підготовка додатків до позову -15000,00 грн; представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 10000,00 грн; складання процесуальних документів під час розгляду справи в суді першої інстанції 3000,00 грн; надання усних консультацій клієнту 2000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 30000,00 грн (а.с. 81, т. 2);

-квитанція до прибуткового касового ордера № 03/10/22 від 03 жовтня 2023 року, відповідно до якого від ОСОБА_1 прийнято 30000,00 грн. Підстава: Договір про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року із ОСОБА_1 (а.с. 99, т. 2);

Так, при прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: - дійсність витрат, - необхідність витрат, - розумність розміру витрат, - співмірність витрат.

Зважаючи на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року, яке залишене без змін Вінницьким апеляційним судом позов задоволений, з урахуванням доведеності понесених витрат на правову допомогу, а також враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом Хейнісом О.Г. послуг ОСОБА_1 під час розгляду вказаної справи в суді попередньої інстанції та їх характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених, або тих які будуть понесені стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 вказаних витрат, зокрема, у сумі 30000 грн.

Покликання в апеляційній скарзі щодо безпідставності стягнення на користь позивача суми витрат на правову допомогу у вказаному розмірі колегія суддів не бере до уваги, оскільки заперечуючи зазначений розмір витрат відповідачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України на підтвердження не співмірності таких витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при вирішенні справи суд в частині поновлення позивачу строку для звернення до суду за захистом своїх прав допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, шляхом виключення вказаних висновків його з мотивувальної та резолютивної частин, з залишенням в іншій частині рішення та додаткового рішення без змін.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

В позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хейніс О.Г. просить стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 03 жовтня 2022 року (а.с. 94-98, т. 2), а також надано детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом, що визначені в відзиві на апеляційну скаргу, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06 листопада 2023 року серія АВ № 1097364 ОСОБА_1 адвокатом Хейнісом О.Г.

Відповідачем не надано суду заперечень з цього приводу.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат, позивачем на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду, взявши до уваги надані стороною докази надання такої допомоги, дійшов висновку про те, що визначений стороною позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1500,00 грн., є співмірним, обґрунтованим та доведеним, а тому підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» адвоката Хоменчука Анатолія Олеговича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2023 року в частині поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду за захистом своїх прав змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин рішення висновки щодо вирішення питання про поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду за захистом своїх прав.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді Л.О. Голота

О.С. Панасюк