Справа № 161/5092/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/38/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом ДКП «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ДКП «Луцьктепло» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року № 577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в місті Луцьку.

ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з теплопостачання. Боржник свого обов`язку з оплати за житлово-комунальні послуги належним чином не виконував, у зв`язку з чим за особовим рахунком боржника утворилась заборгованість станом на 01.03.2023 року на загальну суму 31 516,53 гривень, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 31 516,53 гривень і понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 гривень.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просив рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ДКП «Луцьктепло» просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, покликаючись на його законність та обгрунтованість.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконував обов`язки щодо оплати послуг з теплопостачання, тому наявні підстави для стягнення заборгованості за надані послуги. При цьому, судом першої інстанції з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу 3-річного строку позовної давності зазначено, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Судом встановлено, що ДКП «Луцьктепло» надає послуги з теплопостачання квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , який є власником даного житла, не здійснює регулярно належну оплату за надані послуги з теплопостачання, в результаті чого у нього виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку, поданого позивачем суду, заборгованість ОСОБА_1 позивачем нарахована станом на 01.03.2023 року в сумі 31516,53 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на відсутність договірних відносин між ним та ДКП «Луцьктепло» щодо надання послуг з теплопостачання. Також вказує, що ним на виконання своїх зобов`язань регулярно здійснювалась оплата на користь позивача за надані послуги з теплопостачання в період з листопада 2017 року на загальну суму 22 026,25 гривень, що підтверджується вказаним розрахунком.

Проте, доводи щодо відсутності договірних відносин між сторонами судом апеляційної інстанції не можуть братися до уваги, виходячи з такого.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закону) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

При цьому, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Відповідно до вимог частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-УІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний: п.п. 1 укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; п.п.5 оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Договори, оприлюднені на офіційному сайті підприємства 11.10.2021 та 15.11.2021 в розділі «Для дому» - «Публічний договір приєднання» за посиланням https://teplo- dkp.lutsk.ua/ua/publichnyi_dohovir_pryiednannia/, набули чинності в місячний термін після їх офіційного оприлюднення.

Фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, котрі свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплати рахунка за надані послуги, факти отримання послуги.

Згідно з Законом України «Про теплопостачання» теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами. В свою чергу, ч. 6 ст. 19 даного Закону зобов`язує споживача послуг щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед ДКП «Луцьктепло» становить 31 516,53 гривень, з яких плата нараховувалась за постачання теплової енергії та гарячої води за період з листопада та з вересня 2017 року, а також за абонентське обслуговування опалення і гарячої води за період з лютого 2021 року.

Обґрунтування зазначеної заборгованості міститься у розрахунках, де вказано інформацію щодо наданих відповідачу послуг, їх вартість, згідно зі встановленими тарифами, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати та суми субсидії .

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи те, що відповідач не спростував наявної заборгованості перед ДКП «Луцьктепло», її розміру, не довів, що послуги з теплопостачання та подачі гарячої води не надавалися або ж надавалися у неповному обсязі, то висновки суду першої інстанції про обґрунтованість стягнення наявної в ОСОБА_1 заборгованості зі сплати за послуги з теплопостачання є законними та правильними, так як відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підтверджено ДКП «Луцьктепло» у даній справі наявність заборгованості у споживача ОСОБА_1 станом на 01.03.2023 р. у сумі 31516,53 грн.

Щодо висновків суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ДКП «Луцьктепло» звернулося до суду 29.03.2023 з позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за період з вересня 2017 року за постачання гарячої води та з листопада 2017 року за теплопостачання по лютий 2023 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, дію якого неодноразово продовжено.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423 дію карантину продовжено до 30.04.2023 року, а постановою КМУ від 25.04.2023 року №383 до 30.06.2023 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

На всій території України карантин, який був установлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, скасований з 1 липня 2023 року.

Враховуючи, що ДКП «Луцьктепло» звернулось із вказаним позовом 29.03.2023, тобто під час дії карантину, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, обов`язок сплати якої настав з листопада 2017 року.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України при аналогічних обставинах справи викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21, які є аналогічними за обставинами у цьому питанні та які колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує в даній справі.

Крім того, як видно із наданого суду розрахунку, відповідачем, починаючи з січня 2020 року, неодноразово було сплачено суми, що перевищують розмір нарахованої оплати за послуги, що свідчить про визнання ним заборгованості, а тому це також є відповідно до вимог ст.264 ЦК України підставою для висновку про переривання строку позовної давності.

Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними та матеріалами справи не підтверджені.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за отримані послуги за вказаний у позові період становить 31516,53 грн, яка підлягає стягненню з нього.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки оскаржуване судове рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 січня 2024 року.

Головуючий

Судді