ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23829/23

Провадження № 22-ц/4820/808/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

представника позивача, третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2024 року, суддя Карплюк О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», (далі Банк), третя особа ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним кредитний договір про надання банківських послуг від 27.11.2022 року, укладений в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 щодо обслуговування карткового рахунку НОМЕР_1 , визнати недійсним оформлений кредит «Оплата частинами» в інтернет магазині Comfy 27.11.2022 року на ім`я ОСОБА_1 , стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову вказала, що 27.11.2022 року невстановлені особи отримали доступ до її електронного платіжного засобу та через систему інтернет-банкінгу «Приват24» було відкрито банківську картку № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту в сумі 64000 грн., який було використано, а також оформлено послугу «Оплата частинами» у магазині Comfy на суму 49000 грн.

Однак, нею заявки на відкриття кредитного ліміту не подавалося, жодних документів вона не підписувала та картки з таким номером не отримувала, інформації, яка б дала змогу ініціювати здійснення фінансових операцій не розголошувала, її волевиявлення на укладення договорів із Банком не було, вказані договори було укладено невстановленими особами у шахрайський спосіб у зв`язку із чим просила їх визнати недійсними.

В той же час, недоліки системи «Приват 24» та неможливість Банком створити умови для захисту коштів своїх клієнтів спричинили для неї моральні страждання, розмір яких вона оцінює в 5000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.01.2024 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір про надання банківських послуг від 27.11.2022 року, укладений в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 (картковий рахунок НОМЕР_1 ); визнано недійсним оформлений кредит «Оплата частинами» в інтернет-магазині Comfy 27.11.2022 року на ім`я ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Задовольняючи позов суд виходив з недоведеності відповідачем обставин щодо того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Неможливість відповідача створити умови для захисту коштів своїх клієнтів спричинили для ОСОБА_1 моральні страждання, розмір яких визначено судом в 5000 грн.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 повідомила Банк про вчинення шахрайських дій із затримкою, винних осіб у вчиненні шахрайства не встановлено, позивач не надала доказів на підтвердження обставин щодо не вчинення нею дій, які могли б призвести до зняття коштів. Не надано належної оцінки факту здійснення перерахунку коштів позивача на рахунок її сестри, ОСОБА_2 , яка є третьою особою у даній справі. Позивачем не було дотримано вимог щодо забезпечення збереження інформації, необхідної для авторизації клієнта через віддалені канали банківського обслуговування та не було негайно повідомлено Банк про те, що у неї відсутній мобільний зв`язок і вона не має можливості увійти в свій обліковий запис у «Приват 24». ОСОБА_1 не надано доказів що саме внаслідок дій чи бездіяльності Банку їй було заподіяно моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що вжила усіх можливих та залежних від неї заходів з метою недопущення списання грошових коштів з її рахунків, одразу повідомила Банк про шахрайські дії, вчинені відносно неї. Кримінальне провадження триває, встановити осіб, які вчинили шахрайські дії, поки не вдалося можливим.

У поясненні на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 зазначила, що вона, як і позивач ОСОБА_1 , є потерпілою від шахрайських дій невстановлених осіб, її номер телефону 27.11.2022 року було заблоковано, невстановлені особи здійснили заміну її фінансового номеру телефону в АТ КБ «ПриватБанк» на інший, за допомогу чого було викрадено її особисті кошти та оформлено ряд кредитних договорів у макрофінансових організаціях. Кошти ОСОБА_1 було перераховано на картку ОСОБА_2 , а згодом на картку ОСОБА_3 , з якої були перераховані на користь іншої особи.

В суді представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача та третя особа в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та користувачем банківських карток НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

27.11.2022 року за ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» було змінено фінансовий номер телефону на НОМЕР_4 та відкрито банківську картку № НОМЕР_5 , на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 64000 грн. та за допомогою якої було оформлено кредит «Оплата частинами» в інтернет-магазині Comfy на загальну суму 49221 грн. (а.с. 9, 14, 61).

Згідно з випискою за банківським рахунком у АТ КБ «ПриватБанк», з картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на карту одержувача ОСОБА_2 27.11.2022 року було перераховано 61780,16 грн. (а.с. 63).

28.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області із заявою про те, що невстановлена особа 27.11.2022 року, приблизно о 14.00 год., здійснила крадіжку її грошових коштів в сумі 125000 грн. шляхом перезапуску сім-карти.

29.11.2022 року за даним фактом відкрито кримінальне провадження №0002856 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Даними службової перевірки АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що грошові кошти в сумі 64927,53 грн. з картки НОМЕР_1 були переказані через «Приват 24» на картку 851605 клієнта ОСОБА_2 , остання є сестрою ОСОБА_1 . В подальшому кошти з картки НОМЕР_6 клієнта ОСОБА_2 шахраї перевели через її «Приват 24» на картку НОМЕР_7 клієнта ОСОБА_3 . Надалі кошти з картки НОМЕР_7 клієнта ОСОБА_3 були переказані на картковий рахунок НОМЕР_8 невстановленого клієнта «Райффайзен Банк». Дані отримувача невідомі. Крім того, за допомогою «Приват 24» клієнта оформлено послугу «Оплата частинами» в мережі магазинів «Comfy» на суму 49221 грн.» (а.с. 67).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справа №582/18/21 (провадження №61-20968 сво 21)).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувалися правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 05.02.2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 року в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді.

Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним чином обґрунтувані під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18) зазначено, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15 та від 11.03.2015 року №6-16цс15.

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження №61-16504св18), на яку є посилання в касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022 року у справі №521/20764/20 (провадження №61-4665св22) зазначено, що апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Апеляційний суд не врахував, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2022 року невстановлені особи, отримавши доступ до належної ОСОБА_1 інформації щодо доступу до сервісів АТ КБ «ПриватБанк», змінили фінансовий телефон позивача, відкрили на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 , на який було встановлено кредитний ліміт у сумі 64000 грн. за допомогою якого перерахували грошові кошти на користь третіх осіб, а також оформили кредит «Оплата частинами» на суму 49221 грн.

Позивач, звертаючись до суду з позовом вказувала, що паролі доступу до платіжних засобів та банківських інтернет-сервісів Банку не передавала та невідкладно звернулася до Банку з метою блокування карток.

Колегія суддів враховує, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції Необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними (постанова Верховного Суду від 29.03.2024 року у справі №456/4026/21).

Відповідач не надав доказів та підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що волі позивача на укладення оспорюваних договорів не було, обставини у справі вказують на те, що невстановлена особа 27.11.2022 року, використавши персональні дані ОСОБА_1 , шахрайським шляхом оформила нову кредитну картку НОМЕР_1 , використавши встановлений на ній кредитний ліміт, а також кредитний договір «Оплата частинами», які спрямовані на настання юридичних прав та обов`язків, у зв`язку з чим позов в частині визнання недійсним договору про надання банківських послуг щодо відкриття відповідного карткового рахунку та кредитний договір «Оплата частинами» на загальну суму 49221 грн. підлягає задоволенню.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.11.2023 року у справі №331/3045/21 та від 03.02.2023 року у справі №757/22453/20.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №197/1330/14-ц (провадження №61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що внаслідок рішень, дій чи бездіяльності відповідача йому завдано моральних страждань.

Суд не встановив обставин, які б вказували на неправомірність рішень, дій або бездіяльності Банку, внаслідок яких ОСОБА_1 було заподіяно моральних страждань, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, оскаржуване судове рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2024 рокув частині стягнення 5000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про стягнення 5000 грн. моральної шкоди, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова