Провадження № 2/760/4752/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Савіхіна А.М. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 15 січня 2013 року у розмірі 42589,71 грн станом на 31 травня 2021 року та покласти судові витрати у розмірі 2270 грн на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 15 січня 2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 31 травня 2021 року становить 42589,71 грн, з яких 31386,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11102,98 грн - заборгованість за відсотками, 100 грн - нарахована пеня. А тому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42589,71 грн за кредитним договором №б/н від 15 січня 2013 року, яка утворилася станом на 31 травня 2021 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

01 листопада 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що внаслідок шахрайських дій третіх осіб з його карткового рахунку було знято 22000 грн. 19 березня 2015 року було виявлено крадіжку та цього ж дня повідомлено поліцію про вчинення злочину. Відомості за фактом було внесено до ЄРДР за №0002576 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. В подальшому, 19 березня 2015 року третіми особами була здійснена банківська операція «Оплата частинами» на загальну суму 17406,19 грн. На підставі викладеного, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

09 грудня 20121 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. Зазначає, що анкета-заява від 15 січня 2013 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також кінцевого терміну погашення кредиту. Початок перебігу позовної давності за кредитним договором є момент, коли банк міг дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто з 19 березня 2015 року (повідомлення банку про шахрайські дії третіх осіб). Разом з тим, банк звернувся до суду із позовом лише 31 серпня 2021 року, тобто із пропуском встановленого строку позовної давності.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, тому підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач зазначив, що він згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг, а також Тарифами, які було надано йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку.

При укладанні договору №б/н від 15 січня 2013 року сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач.

Згода відповідача підтверджена його власноручним підписом у Анкеті-заяві.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банком надано копію анкети-заяви №б/н від 15 січня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг станом на 15.01.2013 року, розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2021 року, виписку по рахунку за договором №б/н станом на 23.05.2021 року за період з 08.10.2012 року по 30.09.2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані кредитні картки;

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2021 року становить 42589,71 грн, з яких 31386,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11102,98 грн - заборгованість за відсотками, 100 грн - нарахована пеня.

Звернувшись до суду з указаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42589,71 грн за кредитним договором №б/н від 15 січня 2013 року, яка утворилася станом на 31 травня 2021 року.

Відповідач заперечував проти позову, покликаючись на його необґрунтованість, а також подав заяву про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частини першої статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, підписана відповідачем анкета-заява містить лише докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату народження, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, сімейний стан, місце роботи, номери мобільного телефону.

У даній заяві відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Стороною відповідача не заперечувався його підпис в анкеті-заяві.

Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідачу 07 травня 2007 видано картку № НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2015 року, 12 липня 2011 року було видано картку № НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2015 року, 11 липня 2012 року було видано картку № НОМЕР_3 з терміном дії до травня 2016 року, 08 жовтня 2012 року було видано картку № НОМЕР_4 з терміном дії до липня 2016 року, 10 лютого 2014 року було видано картку № НОМЕР_5 з терміном дії до липня 2017 року, 20 березня 2015 року було видано картку № НОМЕР_6 з терміном дії до серпня 2017 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , 08 жовтня 2012 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 15000 грн., з 09 серпня 2013 року - 18000 грн, з 10 серпня 2013 року - 18000 грн, з 17 грудня 2013 року - 22000 грн, з 13 серпня 2014 року - 0 грн, з 06 лютого 2015 року - 22000 грн, з 09 січня 2020 року - 0 грн.

Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку по рахунку за договором №б/н станом на 23.05.2021 року за період з 08.10.2012 року по 30.09.2020 року, з якої вбачається користування ОСОБА_1 картками № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказані у виписці номери кредитних карток відповідають інформації, зазначеній у довідці про видані ОСОБА_1 картки: № НОМЕР_4 з терміном дії до липня 2016 року (дата видачі - 08 жовтня 2012 року), № НОМЕР_5 з терміном дії до липня 2017 року (дата видачі - 10 лютого 2014 року), НОМЕР_8 з терміном дії до серпня 2017 року (дата видачі - 20 березня 2015 року).

Відповідач не заперечував факт отримання та користування ним вказаними кредитними картками та розміщеними на картках коштами.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач своєчасно не сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2021 року становить 42589,71 грн, з яких 31386,73 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11102,98 грн - заборгованість за відсотками, 100 грн - нарахована пеня.

Отже, беручи до уваги той факт, що відповідач не заперечує отримання ним кредитних карток та користування кредитним коштами, зважаючи на наявність у справі виписки по картковому рахунку, а також особисто підписаної анкети-заяви №б/н від 15 січня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідки про видані кредитні картки, що у сукупності підтверджує користування відповідачем кредитними картками, зазначеними у довідці про видані картки, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31386,73 грн.

Разом з тим суд зауважує, що посилання відповідача про крадіжку його картки та вчинення шахрайських дій третіми особами є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами.

Адже додана ним копія витягу з ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, сама по собі не є достатнім доказом для переконання, що карткою відповідача користувалися інші особи, а не сам відповідач.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та пенею, то позов у цій частині задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З цього випливає, що при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З наданого позивачем витягу з Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що вони є внутрішніми документами банку і відповідачем, як позичальником, не підписані.

Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Враховуючи те, що строк дії картки, виданої 20 березня 2015 року встановлено до останнього дня серпня 2017 року, перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту почався 01 вересня 2017 року та сплив 31 серпня 2020 року.

Згідно зі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки кредитор звернувся до суду із позовом 31 серпня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, наявні підстави для відмови у позові.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 280, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М.Аксьонова