ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4777/24 Справа № 2-1503/06 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просила відновити втрачене у зв`язку із окупацією м. Маріуполя судове провадження у справі №2-1503/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою в частині скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування посилалась на те, що в Орджонікідзевському районному суді м. Маріуполя Донецької області перебувала зазначена вище справа, розгляд якої закінчився ухваленням рішення від 27 грудня 2006 року (набрало законної сили 06.01.2007 року) З метою забезпечення позову в рамках розгляду цієї справи ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя накладено арешт на спірний житловий будинок, яку направлено для виконання Маріупольській державній нотаріальній конторі №4 та БТІ м. Маріуполя.

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про зняття зазначеного арешту, яка ухвалою від 05 грудня 2012 року була задоволена. Зазначена ухвала направлена для виконання Маріупольській державній нотаріальній конторі №4 та БТІ м. Маріуполя, однак арешт накладений на спірний житловий будинок так і не було знято.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження в частині скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та обставини, аналогічні заяві про відновлення втраченого судового провадження, уточнивши, що про наявність не знятого арешту дізналась при оформленні документів для надання компенсації за знищене майно під час бойових дій в м. Маріуполі. Також зазначає, що вона зверталась до державного реєстратора із заявою про зняття арешту, однак їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій через відсутність ухвали від 05.10.2012 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її заяви через недоведеність, оскільки судом не було в повній мірі досліджені надані заявником копії доказів (зокрема судових рішень у справі №2-1503/06 та витягів про державну реєстрацію права власності від 20.09.2012 року), оригінал яких вона могла надати під час розгляду справи у судовому засіданні, однак не була повідомлена про дату і час розгляду справи. Додатково для підтвердження своїх доводів надає Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко В.В..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відновленні втраченого судового провадження в частині скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що поданих заявником документів, які надавались сторонами при розгляді справи та надіслані (видані) судом до втрати провадження недостатньо для такого відновлення. Також зазначав, що суду не надано жодних оригіналів матеріалів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

За приписами частини 1 статті 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 статті 489 ЦПК України визначено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

За змістом статті 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження, суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

За змістом розділу десятого «Відновлення втраченого судового провадження» ЦПК України обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, законодавцем віднесено на розсуд суду. Так, відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів, суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення.

Незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина ухвали про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі, оскільки наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.

З наданих ОСОБА_1 належним чином завірених копій судових рішень у справі № 2-1503/06 вбачається наступне.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2006 року, яке набрало законної сили 06 січня 2007 року, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності та виділено в натурі по частині житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями; встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташовано житловий будинок

АДРЕСА_1 . З метою забезпечення позову ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 червня 2006 року було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2012 року заходи забезпечення позову було скасовано та знято арешт. Копія ухвали для виконання була направлена для виконання Четвертій маріупольській держнотконторі

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Маріупольського району Донецької області з 05 березня 2022 року по теперішній час є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Станом на момент розгляду заяви ОСОБА_1 матеріали цивільної справи № 2-1503/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою із зони бойових дій та тимчасово окупованих території не вивезені та до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська не передано.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що судова справа №2-1503/06 була втрачена на непідконтрольній території та її розгляд був завершений винесенням по суті рішення від 27 грудня 2006 року, яке набрало законної сили, тобто були обумовлені законом підстави для її відновлення.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2012 року по справі 2-1503/06 та матеріали зазначеної справи до них не передавались.

Однак зазначене не є безумовною підставою для такої відмови.

Звертаючись до суду із заявою про відновлення, ОСОБА_1 просила відновити втрачене судове провадження тільки в частині ухвали щодо скасування заходів забезпечення позову та надавала завірені копії судових рішень у справі №2-1503/06 від 27.12.2006 року, від 02.06.2006 року та 05.10.2012 року, які набрали законної сили (а.с.11, 14, 16)

Зазначені документи засвідчені гербовою печаткою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області не були враховані судом першої інстанції, а й інші докази, зокрема державний акт про право власності; витяги про державну реєстрацію; заява ОСОБА_1 про скасування арешту зі спірного домоволодіння з печаткою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області про дату її отримання; супровідні листи Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області, які надійшли заявнику разом із вказаними вище судовими рішеннями.

При цьому слід звернути увагу, що з огляду на рік ухвалення судових рішень у справі №2-1503/06 відсутність їх в Державному реєстрі судових рішень не може слугувати підставою для відмови у відновленні втраченого судового провадження

Крім того слід звернути увагу, що матеріали справи не містять доказів повідомлення заявника про дату та час розгляду справи, призначеного на 20 грудня 2023 року.

Розгляд справи у відсутність заявника фактично позбавив її права приймати участь у судових засіданнях, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, заявляти клопотання про вчинення необхідних процесуальних дій, передбачених цивільним процесуальним законодавством, з метою відновлення втраченого судового провадження, що призвело до неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Так, судом лише констатовано факт втрати судового провадження та відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень та відсутність матеріалів справи №2-1503/06.

При цьому судом не досліджено та не надано будь-якої оцінки документам, доданим до заяви.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду, з підстав визначених ст.. 379 ЦПК України, скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження з дотриманням порядку визначено цивільним процесуальним законодавством.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: