№559/49/24
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

07 лютого 2024 року селище Млинів, Рівненська області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Бандури А.П.

при секретарі Альонова М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики №Л181021-1.

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно з позовною заявою до суду подана заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалами судді Дубенськгого міськорайонного суду Рівненської області від 05 січня 2024 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та заяву про забезпечення позову передано до Млинівського районного суду Рівненської області за підсудністю.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дзіковський М.Р. посилається на те, що за предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики №Л181021-1 від 18 жовтня 2021 року у сукупному розмірі 454 646,75 грн. 75 коп. з підстав невиконання відповідачем обов`язків за цим договором, оскільки відповідачка протягом тривалого часу умисно ухилялася від виконання договірного зобов`язання, не вживала жодних заходів для повернення грошових коштів, що підтверджується матеріалами, долученими до позовної заяви.

Між позивачем та відповідачем в якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором позики №Л181021-1 від 18 жовтня 2021 року укладено договір застави транспортного засобу від 18 жовтня 2021 року, предметом якої відповідно до п. 1.2. є рухоме майно заставодавця (відповідача), а саме: автомобіль Mercedes-Benz, модель СL 500, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який належить відповідачу та зареєстрований на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого 13жовтня 2021 року Територіальним сервісним центром 5642. Відповідно до п. 4.2. Договору застави транспортного засобу від 18 жовтня 2021 року сторони домовилися про те, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися на вибір заставодержателя в такий спосіб, зокрема, на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за договором приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гринчак-Кучерпою Ольгою Орестівною вчинено виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого 21 серпня 2023 року відкрито виконавче провадження № АСВП: 73176854 від 21 серпня 2023 року. На підставі виконавчого напису нотаріуса з метою звернення стягнення на предмет застави приватним виконавцем Маковецьким З.В. здійснювалось вилучення майна відповідачки, в ході якого, попри наявність законних підстав для вилучення транспортного засобу, відповідачка чинила фізичні перешкоди такому вилученню, що підтверджується долученими до заяви відеозаписами.

Така поведінка відповідачки свідчить про те, що при наявності іншої законної підстави, а саме рішення суду про задоволення позову, існують реальні та обґрунтовані ризики припускати, що остання вчинятиме дії, спрямовані на переховування або знищення транспортного засобу, що унеможливить виконання можливого рішення суду.

Просить суд вилучити транспортний засіб автомобіль Mercedes-Benz, модель СL 500, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип - загальний легковий універсал, колір- сірий, державний номер НОМЕР_3 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та передати його на відповідальне зберігання без права користування ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до них матеріали, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до ч.ч. 8 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Наведене узгоджується і з правовими позиціями викладеними в постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 380/4273/21 (провадження № К/9901/27591/21)

Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином, суд, проаналізувавши документи, додані до позову, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Як встановлено судом, предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики.

При цьому, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в день укладення договору позики грошей № Л181021-1 від 18 жовтня 2021 року також було укладено договір застави транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель СL 500, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип - загальний легковий універсал, колір - сірий, державний номер НОМЕР_3 , який належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 та який заявник і просить вилучити та передати на відповідальне зберігання ОСОБА_1 ..

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим. При цьому судом має бути дотримана співмірність у застосуванні заходів вжиття забезпечення позову, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Забезпечення позову шляхом вилучення майна автомобіля у власника є надмірним, на думку суду, втручанням у реалізацію права власності (зокрема володіння та користування рухомим майном), а тому у задоволенні вимог заяви суд відмовляє, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову у виді вилучення автомобіля та передачі його на відповідальне зберігання ОСОБА_1 не передбачений ч. 1 ст. 150 ЦПК України та не є належним у розумінні процесуального закону.

Таким чином, виходячи із змісту позовних вимог, предметом якого є стягнення заборгованості, обраного способу забезпечення позову та зазначених причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов у вимогах заяви, суд не вбачає прямий зв`язок між заявленими позовними вимогами та способом забезпечення позову.

На підставі наведеного,

керуючись ст.ст.149, 151, 152, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики №Л181021-1.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.П. Бандура