Дата документу 15.02.2024
Справа № 334/460/24
Провадження № 2-о/334/71/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Фетісова М.В., за участі секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду у м. Запоріжжі в окремому провадженні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство освіти і науки України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю: представника заявниці адвоката Коновалова Д.В.,

встановив:

представник заявника адвокат Коновалов Д.В. звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 навчалась у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудне Запорізької області (перейменовано у Державний навчальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей») з 01.09.1981 по 10.07.1982, де їй присвоєна кваліфікація «Електромонтер по ремонту електрообладнання 3 розряду» та видано Диплом № 400282.

В обґрунтування заяви зазначає, що в період з 01.09.1981 по 10.07.1982 ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) навчалась у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудне Запорізької області (перейменовано у Державний начальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей») та отримала Диплом № 400282. ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 та у 2022 році внаслідок окупації військами російської федерації території України, залишила територію бойових дій, під час спішної евакуації диплом про освіту було втрачено. З жовтня 2023 року ОСОБА_1 перебуває в Ізраїлі. Відсутність диплому позбавить ОСОБА_1 можливості підтвердити у майбутньому включення періоду навчання у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудне Запорізької області (ДНЗ «Дніпрорудненський професійний ліцей») до стажу, необхідного для призначення пенсії, працювати за спеціальністю, отриманою в училищі. У відповіді № 5/1371-23 від 20.12.2023 МОН повідомило, що Державний навчальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей» не здійснював перереєстрацію юридичної особи та його навчально-матеріальна база і архіви перебувають за місцем реєстрації в місті Дніпрорудне, яке знаходиться сьогодні на тимчасово окупованій території та факт навчання ОСОБА_3 в Дніпрорудненському професійному ліцеї може бути підтверджений лише самим закладом освіти. У разі неможливості встановити інформацію, що необхідна, через втрату, знищення чи недоступність архівів закладу освіти та/або розташування закладу освіти чи його архівів на тимчасово окупованих територіях України, заявниці було рекомендовано звернутись до суду для встановлення юридичного факту здобуття нею відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня професійної (професійно-технічної) освіти. ОСОБА_1 отримано електронною поштою довідку від 15.11.2023 № 390, видану окупаційною владою навчального закладу про те, що вона дійсно навчалась у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудне Запорізької області у період з 01.09.1981 по 10.07.1982 по професії електромонтер по ремонту обладнання. Таким чином, приймаючи до уваги, що встановити юридичний факт здобуття відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) відповідної освіти заявниця не має можливості в позасудовому порядку, тому встановлення даного факту в судовому порядку є єдиним способом, що забезпечить можливість її реалізувати вільно та в повному обсязі надані права.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 18.01.2024 відкрите провадження у справі.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Причини неявки не повідомила. Заяву про розгляд справи за її відсутності не подала.

Представник заявниці адвокат Коновалов Д.В. заяву підтримав, з урахуванням обставин, викладених у ній.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не надав.

Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у пункту 1 постанови від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У пункті 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, зазначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість, навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Тобто з наведеного вбачається, що встановлення факту навчання у навчальному закладі має юридичне значення для позивача, оскільки в разі встановлення вказаного факту, у позивача виникне право на отримання пенсії.

На підтвердження факту свого навчання у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудне Запорізької області (перейменовано у Державний навчальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей») заявницею надані.

Показання свідка ОСОБА_4 , відповідно до яких з ОСОБА_1 вона перебуває у дружніх відносинах. В 1981 року вони разом закінчили школу. ОСОБА_1 вступила до ПТУ № 26 м. Дніпрорудного на курси електромонтера, де навчалася 1,5 роки до 1982 року. Вказані обставини їй відомі з листувань між нею та ОСОБА_1 та під час особистих зустрічей з останньою. Вона в цей час навчалася в інституті сільського господарства у м. Дніпропетровськ.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 27.12.1982 в період з 01.09.1981 по 10.07.1982 заявниця ОСОБА_1 навчалася в ТУ № 26 м. Дніпрорудного, отримала диплом НОМЕР_2 .

15.10.1983 між заявницею ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_5 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 15.10.1983. В результаті укладення шлюбу заявницею змінено прізвище « ОСОБА_2 » на прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно з листом Директората професійної освіти № 5/1371-23 від 20.12.2023 Державний навчальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей» не здійснював перереєстрацію юридичної особи та його навчально-матеріальна база і архіви перебувають за місцем реєстрації в місті Дніпрорудне, яке знаходиться сьогодні на тимчасово окупованій території та факт навчання ОСОБА_3 в Дніпрорудненському професійному ліцеї може бути підтверджений лише самим закладом освіти.

Відповідно до довідки від 15.11.2023 № 390, виданої Державним казенним закладом професійної навчальної організації Запорізької області «Дніпрорудненський професійний ліцей», ОСОБА_3 дійсно навчалась у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудне Запорізької області у період з 01.09.1981 по 10.07.1982 за фахом «Електромонтер по ремонту електрообладнання». Закінчила повний курс освіти та здала кваліфікаційні іспити з присвоєнням кваліфікації електромонтер по ремонту електрообладнання третього розряду. В подальшому ПТУ № 26 перейменоване в Державний навчальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей».

До складу тимчасово окупованої території України з 13.03.2022 належить Дніпрорудненська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, що визначено Законом України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1207-VII) та наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно з якими якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

У Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): «Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про навчання - довідки від 15.11.2023 № 390, виданого навчальним закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів навчання заявниці на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсію тощо.

Суд встановив, що ОСОБА_1 дійсно навчалась у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудному Запорізької області (перейменовано у Державний навчальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей») в період з 01.09.1981 до 10.07.1982, де їй присвоєна кваліфікація «Електромонтер по ремонту електрообладнання 3 розряду» та видано Диплом № 400282.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про задоволення заяви заявниці про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись статтями 10-11, 76-81, 89, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 навчалась у професійно-технічному училищі № 26 у м. Дніпрорудному Запорізької області (перейменовано у Державний навчальний заклад «Дніпрорудненський професійний ліцей») в період з 01.09.1981 до 10.07.1982, де їй присвоєна кваліфікація «Електромонтер по ремонту електрообладнання 3 розряду» та видано Диплом № 400282.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 19 лютого 2024 року.

Реквізити учасників справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: зареєстроване АДРЕСА_1 , фактичне: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

заінтересована особа - Міністерство освіти і науки, місцезнаходження: пр. Берестейський, буд. 10, м. Київ, 01135, .

Суддя М.В. Фетісов