ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/6094/21 Номер провадження 22-ц/814/964/24Головуючий у 1-й інстанції Гончаренко О.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2023 року, ухвалене суддею Гончаренко О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача

в с т а н о в и л а:

29.11.2021 АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , з особовим рахунком № НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що відповідачі не здійснювали своєчасну оплату за надані їм позивачем послуги, у них утворилася заборгованість за період з січня 2016 року по травень 2019 року, яка станом на 11.10.2021 становить 6991 грн. 86 коп. Позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь вказану суму заборгованості, а також індекс інфляції у розмірі 970 грн. 79 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 436 грн. 45 коп. та 2270 грн. 00 коп. на відшкодування понесених ним витрат з оплати судового збору.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2023 року позов акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії до про стягнення боргу про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення в сумі 6991 грн. 86 коп., а також індекс інфляції у розмірі 970 грн. 79 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 436 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької об`єднаної філії судовий збір в розмірі 1135 грн. 00 коп. з кожного.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 березня 2023 року по справі № 537/6094/21 за позовом АТ «Полтаваобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Вказане заочне рішення суду оскаржено ОСОБА_3 в апеляційному порядку.

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд. Прийняти нове рішення, яким стягнути заборгованості за централізоване опалення за період з січня 2016 року по грудень 2018 року із ОСОБА_1 у сумі 224,38 грн на користь позивача, а в іншій частині відмовити, оскільки позивач пропустив трирічний строк позовної давності. Стягнути на її користь судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач пропустив загальний строк позовної давності, про застосування якого вона була позбавлена можливості заявити в суді, оскільки не була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, а про існування заочного рішення дізналася 25.08.2023, після того, як 24.08.2023 на її рухоме та нерухоме майно було накладено арешт.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Полтаваобленерго» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції, яке вважає законним і обґрунтованим.

Розгляд цієї справи проводиться в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України наведено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є споживачами послуг Кременчуцької філії АТ «Полтаваобленерго» з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , з особовим рахунком № НОМЕР_1 у спірний період у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів.

У зв`язку із створенням нових районів на підставі постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів», зокрема у Полтавській області, територію Кременчуцького району передано до обслуговування Кременчуцької об`єднаної філії, що у свою чергу свідчить про зміни у структурі АТ «Полтаваобленерго», що підтверджено листом Кременчуцької об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» від 11.02.2022.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2021, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18.05.2022, що набрала чинності 02.06.2022, затверджено мирову угоду у справі №536/507/19 за об`єднаними позовами ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та вирішено питання про поділ спільного майна подружжя, зокрема щодо квартири АДРЕСА_2 , та визнано за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру (п. 2, п. 2.2 мирової угоди).

Пунктом 5 затвердженої мирової угоди визначено, що наявну заборгованість за житлово-комунальні послуги, що існує на дату підписання даної угоди по кожному об`єкту нерухомого майна, сплачує та сторона, яка набуває право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна в результаті укладення даної угоди (а.с. 56-57).

Згідно наданого позивачем розрахунком заборгованість за послуги централізованого опалення за період з січня 2016 року по травень 2019 року станом на 11.10.2021 по особовому рахунку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , становить 6991,86 грн. (а.с. 6).

Інфляційні втрати за вказаним особовим рахунком та адресою відповідачів за спірний період становить 970,79 грн; 3% річних 436,45 грн (а.с. 7-8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , з особовим рахунком № НОМЕР_1 , які надає Кременчуцька філії АТ «Полтаваобленерго», у період з січня 2016 року по травень 2019 року. Проте не здійснюють своєчасну оплату за надані їм позивачем послуги. Тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача солідарно заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення в сумі 6991,86 грн, а також індекс інфляції у розмірі 970,79 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 436,45 грн. та судові витрати.

Вказане заочне рішення оскаржено відповідачкою ОСОБА_4 у частині, що стосується неї, тому переглядається апеляційним судом лише в оскаржуваній відповідачкою частині, в іншій частині не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення боргу, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості з відповідачки ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Цьому праву кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року).

Відповідно до ст. 162 ЖК України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у строки, встановлені чинним законодавством.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 81 ЦПК України наведено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 належним чином не виконувала, своєчасно не здійснювала оплату за одержані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення, внаслідок чого за вказаною адресою утворилася заборгованість за період з січня 2016 року по травень 2019 року, що станом на 11.10.2021 відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 6991,86 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_4 вказаної суми боргу, а також індексу інфляції у розмірі 970,79 грн та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 436,45 грн.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що позивач пропустив строк позовної давності до вимог про стягнення з неї заборгованості, на увагу колегії суддів не заслуговують, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Закон України від 30.03.2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02.04.2020 року.

Отже при вирішенні даного спору у частині застосування строку позовної давності, слід виходити не тільки із дати звернення до суду, а враховувати також положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Відповідно Постанови КМУ від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2», дію карантину відмінено 30.06.2023.

Отже і строки, визначені ст. 257 ЦК були продовжені на строк його дії.

Доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують правильних висновків місцевого суду, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2023 року в частині стягнення боргу, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості з ОСОБА_1 залишити без змін.

В іншій частині заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2023 року не переглядається.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук