ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 646/13497/16-ц

провадження № 22ц/818/1366/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт»,

відповідач - ОСОБА_1 , представниця відповідача ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представниця позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року в складі судді Барабанової В.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, який в подальшому уточнив та просив стягнути заборгованість в розмірі 177 391,75 грн та суму судового збору в розмірі 2 978,00 грн.

Не погодившись з позовними вимогами, ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, в якому просив визнати умову кредитного договору споживчого кредиту № R9В, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» 19 лютого 2014 року щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту недійсною з моменту укладення договору.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість станом на 10 квітня 2017 року у сумі 150 351,75 грн, яка складається з строкової заборгованості за основним боргом - 27 183,68 грн, прострочення заборгованості за основним боргом - 32 746,34 грн, інфляційні втрати 2 600,36 грн, 3% річних - 608,52 грн, борг за процентами (плата користування кредитом) з урахуванням 3% річних: нараховані проценти - 431,91 грн, прострочені проценти 8 947,10 грн, інфляційні втрати -731,80 грн, 3% річних - 171,09 грн, пені, нарахованої у зв`язку з несвоєчасною сплатою кредиту та процентів у сумі 76 930,95 грн, в іншій частині в задоволенні позову - відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано умову договору пункту 4.2 споживчого договору № R9В від 19 лютого 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту недійсною з моменту укладення договору; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 762,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму судового збору в розмірі 2 669,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року - залишено без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року - закрито.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року замінено Акціонерне товариством «ВТБ Банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості станом на 10 квітня 2017 року у сумі 150 351,75 грн.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким визначити фактичну суму стягнення в гривневому еквіваленті з урахуванням 3%, інфляції з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» чи його правонаступників, яка дорівнює комісійній винагороді у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту, фактично сплачену ним на користь банку за кредитним договором № R9 від 19 лютого 2014 року з моменту укладення договору.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким визначити точну суму, яка не підлягає стягненню у зв`язку з задоволенням його позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом задоволено його зустрічний позов про визнання умови кредитного договору про сплату комісії недійсною. Проте не враховано, що така комісія ним сплачувалась, та не визначено суму, на яку слід зменшити його зобов`язання перед банком.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційну скаргу. Акцентувала увагу суду на тому, що хоча ця вимога і не була заявлена під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак вона є похідною від вимоги щодо визнання умови договору пункту 4.2 споживчого договору № R9В від 19 лютого 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту недійсною, тому є підстави для ухвалення додаткового рішення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для ухвалення додаткового рішення суду відсутні, адже судом ухвалено рішення щодо усіх заявлених вимог.

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення змісту положень статті 270 ЦПК України свідчить про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт») до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт») про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати умову кредитного договору споживчого кредиту № R9В, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» 19 лютого 2014 року щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту недійсною з моменту укладення договору, і така вимога рішенням суду першої інстанції задоволена.

Будь-яких інших позовних вимог, зокрема, щодо здійснення перерахунку його заборгованості перед банком з урахуванням сплаченої ним суми комісії, яку нараховано неправомірно на підставі умови договору, що є недійсною, ОСОБА_1 не заявляв.

В своїй апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 також не посилався на те, що розмір заборгованості, який судом визначено до стягнення з нього на користь банку, визначено неправильно, оскільки не враховано сплачену ним суму комісії, яку нараховано неправомірно на підставі недійсної умови кредитного договору.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції вирішено усі заявлені вимоги. Судом апеляційної інстанції підтверджена правильність висновків суду першої інстанції. У касаційному порядку судові рішення не оскаржувались.

У заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 фактично заявляє нові вимоги, що не були викладені ним у зустрічному позові, тому не можуть бути вирішені шляхом ухвалення додаткового рішення.

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що викладені ним обставини не є підставами для ухвалення додаткового рішення суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції із додержанням норм процесуального права. Підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст. ст.381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.