П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 757/21664/22

Провадження: № 22-ц/824/5089/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Кулікової С. В., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Журова Євгена Євгеновича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н. П.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.02.2022 року в с. Софіївська Борщагівка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому, позивачу. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 були зафіксовані в електронному європротоколі. Станом на 01.02.2022 року, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 29.12.2015 № 3471, ліміт страхового відшкодування за євро протоколом складав суму в розмірі 50 000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 на момент аварії була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу № ЕР/204359954. За умовами страхування за вказаним полісом страховик не сплачує франшизу в сумі 2 600,00 грн. Зазначена страхова компанія була письмово повідомлена про настання ДТП, та ним, позивачем, було подано заяву про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було виплачене страхове відшкодування в сумі 8 473,46 грн. Однак, він, позивач, із визначеним розміром страхового відшкодування не погоджується, оскільки відповідно до висновку експертного дослідження від 12.07.2022 року № ЕД-19/114-22/9990-АВ, вартість матеріального збитку складає суму в розмірі 45 337,72 грн., а відтак наявні підстави для стягнення зі страхової компанії решти суми страхового відшкодування в розмірі 34 264,26 грн. (45337,72 грн. (розмір збитків) - 2 600 грн. (розмір франшизи) - 8 473,46 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування). Крім того, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 , як винуватець ДТП, має сплатити на користь позивача франшизу в сумі 2 600,00 грн. З огляду на викладене, просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на свою користь матеріальну шкоду в сумі 34 264,26 грн., та судові витрати, а також стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача франшизу в розмірі 2 600,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 34 264 грн. 26 коп.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 розмір франшизи в сумі 2 600 грн. 00 коп.

Стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 922 грн. 40 коп., а також витрати по проведенню експертного дослідження в сумі 1 050 грн. 20 коп.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 70 грн. 00 коп.

Не погодившись із таким судовим рішенням, 07 липня 2023 року Журов Є. Є. в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновок експерта, на який посилається позивач, не є належним доказом у справі, оскільки в ньому не зазначено про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Також вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не було надано страховику документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту транспортного засобу, а тому правові підстави для доплати страхового відшкодування відсутні. Більш того, стягнення зі страховика страхового відшкодування на підставі висновку експерта, який виконаний з урахуванням ПДВ, є недопустимим.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 серпня та 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи, 01.02.2022 року в с. Софіївська Борщагівка Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу.

Порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 були зафіксовані в електронному європротоколі, та станом на 01.02.2022 року, відповідно до ропорядження Нацкомфінпослуг від 29.12.2015 № 3471, ліміт страхового відшкодування за європротоколом складав суму в розмірі 50 000,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 на момент аварії була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відповідно до полісу № ЕР/204359954, розмір франшизи 2 600,00 грн.

04.02.2022 року позивач повідомив ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про настання ДТП та подав заяву про виплату страхового відшкодування.

На підставі акту огляду колісного транспортного засобу, ремонтної калькуляції від 29.03.2022 року, та страхового акту від 21.04.2022 року, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було виплачене позивачу страхове відшкодування в сумі 8 473,46 грн.

Згідно висновку експертного дослідження № ЕД-19/114-22/9990-АВ від 12.07.2022 року, виготовленого судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 станом на 01.02.2022 року склала суму в розмірі 45 337,72 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля склала суму в розмірі 70 136,80 грн.

Страхова компанія, заперечуючи проти позовних вимог вказувала, що розмір страхового відшкодування в сумі 8 473,46 грн. було визначено належним чином, оскільки, розмір матеріального збитку з огляду на дані ремонтної калькуляції склав суму в розмірі 11 073,46 грн., а тому за мінусом розміру франшизи в сумі 2 600,00 грн. та за мінусом розміру ПДВ (з матеріалів та запчастин), страховою компанією було вірно визначено та виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 8 473,46 грн

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із даних висновку експертного дослідження № ЕД-19/114-22/9990-АВ від 12.07.2022 року, виготовленого судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, який підтверджує розмір завданих збитків позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.02.2022 року.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 29 вказаного Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п.34.1-34.3. ст.34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

При цьому, за приписами ч.ч.1, 2 п.33.2 ст.33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто, кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3413/16-ц, від 21 листопада 2018 року № 336/851/17, від 20 лютого 2019 року № 490/6534/15-ц.

Європротокол - це спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та є підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.

Європротоколом можна скористатися при умовах, коли: у ДТП немає фізично постраждалих людей чи людей, які загинули; обидва учасники не мають претензій щодо вживання наркотичних, алкогольних або лікарських засобів; обидва учасники згодні з обставинами події; одна із сторін визнала свою провину; обидва учасники мають бути забезпечені полісами ОСАЦВ (автоцивілки); сума матеріального збитку не повинна перевищувати максимальний розмірів, затверджений Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

У разі невиконання хоча б однієї з зазначених умов, виклик відповідного підрозділу Національної поліції для оформлення ДТП є обов`язковим.

Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону.

Отже, при оформленні європротоколу страхове відшкодування є додатково лімітованим.

У пункті 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» від 17 листопада 2011 року №698, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Разом з тим, системний аналіз ст.ст. 22,988, 1166, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.22, 28, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19, у випадку якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково - приписи ст.1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У рамках даної справи позивач мав довести, що страхова виплатастраховика винної особи не покриває фактичний розмір заподіяної йому шкоди.

Матеріали справи свідчать, що до позову ОСОБА_2 , окрім експертного висновку, також долучив копію рахунку № НОМЕР_3 від 21.04.2022 року, виконаного ПФ «Христина», що є офіційним дилером марки БМВ в Україні, згідно якого вартість ремонту ТЗ без ПДВ складає 65 930 грн.

Вважаючи, що страхова компанія штучно зменшила розмір страхового відшкодування, позивач звернувся до страховика із заявою про здійснення перерахунку з урахуванням копії рахунку № BL000004814 від 21.04.2022 року, виконаного ПФ «Христина». Як зазначив позивач у позові, ПрАТ «СК «Євроінс» проігнорувало його вимогу провести відповідний перерахунок страхового відшкодування.

Однак, в рамках даного позову позивачем не булопорушено питання відшкодування йому фактично понесенихвитрат для відновлення пошкодженого стану автомобіля, будь-яких доказів фактичного проведення визначених у рахунку ПФ «Христина» ремонтних робіт не надав.

В той же час, з матеріалів справи убачається, що ПрАТ «СК «Євроінс» проводилась оцінка вартості відновлювального ремонту ТЗ «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 , яка за підрахунками страховика винної особи з урахуванням фізичного зносу без урахування ПДВ становить 11 073,46грн. Така інформація була надана відповідачем у відзиві на позов.

Сума, що відповідає загальній вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, в розмірі 8 473,46 грн. була перерахована страховиком на рахунок позивача.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог позивач посилався на висновок експертного дослідження № ЕД-19/114-22/9990-АВ від 12.07.2022 року, виготовленого судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 станом на 01.02.2022 року склала суму в розмірі 45 337,72 грн.

При цьому, слід вказати, що позивач до ПрАТ «СК «Євроінс» з вимогою про здійснення перерахунку страхового відшкодування на підставі вказаного експертного дослідження № ЕД-19/114-22/9990-АВ від 12.07.2022 року не звертався.

В частині 6 ст.106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до абз.10 ч.2 п.4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 цього Кодексу.

За приписами ч.5 ст.104 ЦПК України в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Тож норма, яка визначає, що в ухвалі повинно бути роз`яснено експерту про кримінальну відповідальність, не виключає обов`язку експерта зазначити при складанні висновку, що він попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 цього Кодексу.

Отже, обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.

Якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 КК України, то такий висновок є недопустимим доказом.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постанові Верховного Суду від 4 листопада 2021 року у справі № 904/684/18.

У висновкуекспертного дослідження № ЕД-19/114-22/9990-АВ від 12.07.2022 року, що був наданий позивачем до позовної заяви, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи.

Наданий позивачем висновок експертного дослідження № ЕД-19/114-22/9990-АВ від 12.07.2022 року не може вважатись належним та допустимим доказом у цій справі, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Відповідно, у суду першої інстанції були відсутні й правові підстави для стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» витрат по проведенню експертного дослідження в сумі 1 050,20 грн.

Інших доказів на обґрунтування своєї позиції позивач суду не надав, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заявив.

Слід звернути увагу на те, що у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» як у страховика винуватця ДТП виник обов`язок сплатити на користь позивача страхове відшкодування в розмірі майнової шкоди, оціненої виключно у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак, позивачем у розумінні процесуального закону не спростовано розміру страхового відшкодування, виплаченого йому ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а тому відсутні підстави для покладення на ПрАТ «СК «Євроінс Україна» обов`язку сплатити страхове відшкодування в обсязі, що перевищує визначені закономобмеження.

При цьому, слід звернути увагу на те, що в межах, не покритих таким страховим відшкодуванням (зокрема, різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу і страховим відшкодуванням з урахування коефіцієнта фізичного зносу, наявність чи відсутність підстав для врахування в розрахунках ПДВ) майнова відповідальність покладається на винуватця ДТП. Однак, в рамках даного позову таких вимог ОСОБА_2 не пред`явлено.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають зібраним у справі доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в позові.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги ПрАТ «СК «Євроінс Україна», понесені останнім витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382-384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Журова Євгена Євгеновича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення про відмову в позові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488,60 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. В. Кулікова

В. А. Нежура