Справа № 161/3047/23
Провадження № 2/161/1006/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ленічевої Н.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач-1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі відповідач-2, ОСОБА_3 , разом відповідачів) про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 9/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року №161/6612/17 затверджено мирову угоду, яка укладена 10 жовтня 2018 року у м. Луцьку між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , наступного змісту:

« ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з одного боку,

ОСОБА_4 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з іншого боку, разом - Сторони,

обговоривши між собою предмет позову, що перебуває на розгляді Луцького міськрайонного суду Волинської області, і виходячи з того, що

ОСОБА_5 , ОСОБА_3

ОСОБА_4 , ОСОБА_6

прийшли до висновку про можливість закінчення розгляду даного спору укладенням мирової угоди між Сторонами на наступних умовах:

1. Визначити, що ОСОБА_4 на праві власності належить частина господарської будівлі Сараю літньої кухні Б-1 та частина сараю б1, які розташовані в АДРЕСА_1 згідно Схеми поділу господарської будівлі, яка є Додатком № 1 до мирової угоди, а саме:

-приміщення Б-1/2, площа основи 13,82 м2;

-приміщення б1/2, площа основи 5,43 м2.

2. Визначити, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності належить частина господарської будівлі Сараю літньої кухні Б-1, частина сараю б1, тамбур б, сарай б2, які розташовані в АДРЕСА_1 згідно Схеми поділу господарської будівлі, яка є Додатком № 1 до мирової угоди, а саме:

-приміщення Б-1/1, площа основи 39,86 м2;

-приміщення б1/1, площа основи 4,33 м2;

-тамбур б, площа основи 4,98 м2;

-сарай б2, площа основи 5,53 м2.

3. Сторони домовились, що всі судові витрати по справі, які були здійснені кожним учасником справи, залишаються за сторонами підлягають розподілу за правилами Глави 8 «Судові витрати» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Дана мирова угода складена в п`яти екземплярах, по одному для кожної із Сторін і для Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Мирова угода набуває законної сили після її визнання Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Наслідки закриття провадження в справі, передбачені ч. 2 ст. 256, 207, 208 ЦПК України нам відомі.».

Позивач стверджує, що 07 листопада 2018 року ОСОБА_2 умисно розібрав і зняв покрівлю з господарських приміщень Б-1/2 та б1/2, які були відведені для користування позивачу, чим завдав йому майнової шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зобов`язати відповідачів відремонтувати пошкоджене майно, а саме: частини сараю-літньої кухні «Б-1» та сараю «б1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.2-5).

Відповідачі у письмовому відзиві від 31 березня 2023 року позовні вимоги заперечили. Узагальнені доводи відповідачів зводяться до того, що позивач не довів належними та допустимими доказами вчинення відповідачами будь-яких дій щодо пошкодження спірних господарських будівель (а.с.39-41).

Також відповідачі зробили письмову заяву про застосування строків позовної давності (а.с.136). Позивач зробив заяву про поновлення строку позовної давності, мотивуючи це тим, що невірно визначив склад відповідачів у цивільній справі №161/7801/20 (а.с.19-20).

В судове засідання ні позивач, ні його представник не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідачі та їх представник у судове засідання не прибули.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником 9/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4 (а.с.18).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року №161/6612/17 затверджено мирову угоду, яка укладена 10 жовтня 2018 року у м. Луцьку між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , наступного змісту:

« ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з одного боку,

ОСОБА_4 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з іншого боку, разом - Сторони,

обговоривши між собою предмет позову, що перебуває на розгляді Луцького міськрайонного суду Волинської області, і виходячи з того, що

ОСОБА_5 , ОСОБА_3

ОСОБА_4 , ОСОБА_6

прийшли до висновку про можливість закінчення розгляду даного спору укладенням мирової угоди між Сторонами на наступних умовах:

1. Визначити, що ОСОБА_4 на праві власності належить частина господарської будівлі Сараю літньої кухні Б-1 та частина сараю б1, які розташовані в АДРЕСА_1 згідно Схеми поділу господарської будівлі, яка є Додатком № 1 до мирової угоди, а саме:

-приміщення Б-1/2, площа основи 13,82 м2;

-приміщення б1/2, площа основи 5,43 м2.

2. Визначити, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності належить частина господарської будівлі Сараю літньої кухні Б-1, частина сараю б1, тамбур б, сарай б2, які розташовані в АДРЕСА_1 згідно Схеми поділу господарської будівлі, яка є Додатком № 1 до мирової угоди, а саме:

-приміщення Б-1/1, площа основи 39,86 м2;

-приміщення б1/1, площа основи 4,33 м2;

-тамбур б, площа основи 4,98 м2;

-сарай б2, площа основи 5,53 м2.

3. Сторони домовились, що всі судові витрати по справі, які були здійснені кожним учасником справи, залишаються за сторонами підлягають розподілу за правилами Глави 8 «Судові витрати» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Дана мирова угода складена в п`яти екземплярах, по одному для кожної із Сторін і для Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Мирова угода набуває законної сили після її визнання Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Наслідки закриття провадження в справі, передбачені ч. 2 ст. 256, 207, 208 ЦПК України нам відомі.».

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03 грудня 2018 року №32, який виготовлений ТОВ «Експерт Інвест» на власне замовлення ОСОБА_4 , пошкоджена частина сарая-літня кухня «Б-1» та сарая «б1» в складі домоволодіння на АДРЕСА_1 , що виникли унаслідок механічного впливу, зазначені в дослідницькій частині висновку по першому питанню, та зображені на фототаблицях, що додають до висновку. Вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень даних господарських будівель унаслідок механічного впливу, складає 15 203,36 грн. Вартість будівельних робіт, проведення яких необхідне для будівництва нових господарських будівель частини сарая-літня кухня «Б-1» та сарая «б1» в складі домоволодіння на АДРЕСА_1 , складає 47 572,00 грн. (а.с.7-12).

Також, постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 23 серпня 2019 року, кримінальне провадження, за зверненням ОСОБА_4 про пошкодження вказаних господарських будівель було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України (а.с.15-16).

Допитана у судовому засіданні 11 жовтня 2023 року свідок ОСОБА_7 показала, що є вдовою ОСОБА_4 07 листопада 2018 року вона побачили, як спірний сарай сів на сторону та завалився на іншу сторону, через те, що була зрізана його частина. Свідок бачила, як періодично ОСОБА_2 щось робив на своїй частини домоволодіння з болгаркою та сокирою. Йому також допомагали інші особи. Спірним сараєм вона постійно користувалася, оскільки зберігала там збіжжя. Свідок підтвердила, що не бачила, щоб безпосередньо ОСОБА_2 зрізав будь-які частини сараю, а свій висновок про причетність його до події вона робить на припущенні, що балка перекриття виглядала як свіжозрізана.

Допитана у судовому засіданні 11 жовтня 2023 року свідок ОСОБА_8 показала, що є сусідкою сторін, оскільки живе далі по вулиці через одну хату. 07 листопада 2018 року десь біля полудня вона йшла по вулиці і помітила, що сарай просів. Свідок бачила ОСОБА_2 , він щось робив під низом сараю, щось стукав. Була ще інша людина. Свідок зробила висновок, що ОСОБА_2 хоче щось знести.

Допитана у судовому засіданні 11 жовтня 2023 року свідок ОСОБА_6 показала, що на 07 листопада 2018 року сусіди по домоволодінню, зокрема і ОСОБА_2 , здійснювали які ремонтні роботи (стукали), а ввечері вже нахилився дах сараю. На переконання свідка, стійки сараю були підрізані. Момент як завалився сарай вона не бачила, оскільки була на роботі.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування матеріальної шкоди позивачу в натурі, а саме шляхом ремонту пошкоджених господарських будівель, тому врегульовані главою 82 ЦК України.

За частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених положень матеріального закону, у системному зв`язку із положенням цивільного процесу слідує, що обов`язковою умовою для відшкодування матеріально шкоди, яка завдана фізичною особою, є наявність чотирьох обов`язкових елементів цивільного правопорушення (делікту), а саме протиправність діяння, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діянням та шкодою, а також вини завдавача шкоди. При цьому тягар доказування наявності трьох перших елементів цивільного правопорушення покладається на потерпілу особу, а тягар доказування відсутності своєї вини на завдавача шкоди.

Проте у розглядуваному випадку позивач не довела суду наявність двох основних елементів цивільного правопорушення (делікту) з боку відповідачів, а саме наявність протиправного діяння та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним діянням.

Так, більшість доводів сторони позивача про те, що саме ОСОБА_2 пошкодив спірний сарай-літню кухню «Б-1» та сарай «б1» зводяться до припущень, що він підпиляв опори цих будівель, в результаті чого вони завалилися.

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів наявності як факту такого підпилювання, так і того, що воно здійснено сам ОСОБА_2 суду надано не було.

Всі допитані у справі свідки не показали, що бачили безпосередньо ОСОБА_2 07 листопада 2018 року, коли сталося завалення, з пилкою чи іншим подібним ріжучим інструментом, або чули відповідні звуки. Свідки вказали, що чули якийсь стукіт та здійснення якихось робіт на частині домоволодіння відповідачів, але що саме це було показати не могли.

Наданий стороною позивача висновок судової будівельно-технічної експертизи не надає відповіді на питання як про причини завалення, так і хто саме та яким чином міг це зробити умисно.

Оглянувши додані до висновку фототаблиці суд також не вбачає ознак здійснення підпилення чи спилювання опор спірних господарських будівель.

В ході допиту як свідка у кримінальному провадженні ОСОБА_2 пояснив, що сарай завалився внаслідок ветхості, в результаті чого його покрівля провалилася всередину.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів суду, що відповідачі пошкодили сарай-літню кухню «Б-1» та сарай «б1», внаслідок чого вони завалилися, а отже відсутні будь-які правові підстави для зобов`язання їх відшкодувати шкоду в натурі шляхом ремонту цих будівель. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову за безпідставністю, питання дотримання позивачем строку позовної давності не вирішується, так само як і не надається правова оцінка всім іншим доводам сторони відповідачів, зокрема про неналежний спосіб захисту порушеного права, а також про відсутність державної реєстрації права власності на спірні будівлі.

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сил після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачами у справі є:

1) ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий;

2) ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

Повне судове рішення складено та підписано 16 лютого 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк