Постанова

Іменем України

16 січня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2015/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 07 березня 2023 року про залишення без задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу

у цивільній справі №753/7451/22 Дарницького районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2022, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, в якій просив скасувати судовий наказ та відмовити в задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що після ознайомлення його представника з матеріалами справи було встановлено, що ОСОБА_2 в заяві про видачу судового наказу не зазначено дійсні обставини з приводу утримання їх спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інші істотні обставини.

Вказав, що в заяві про видачу судового наказу ОСОБА_2 посилалася на те, що шлюбне життя між ними не склалося та вони проживають окремо; дитина проживає разом з нею, а ОСОБА_1 ухиляється від свого батьківського обов`язку по утриманню дитини. Проте, в дійсності 28.03.2022 ОСОБА_2 разом з донькою виїхали з України в напрямку Федеративної Республіки Німеччина, але з якою метою йому не відомо.

Крім цього вказав, що ОСОБА_4 здійснила таємно виїзд дитини закордон, оскільки він не надав такої згоди в будь-якому вигляд. Наразі йому невідома причина виїзду ОСОБА_2 разом з дитиною за межі України. На думку скаржника, таким чином ОСОБА_2 порушила його право на прийняття участі у вихованні дитини та до того ж вже перебувала закордоном як на момент подання заяви про видачу судового наказу, так і на день видачі судового наказу.

В обґрунтування заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу також посилався на те, що наразі йому невідомо про матеріальний стан дитини, де вона конкретно проживає, місце навчання та стан здоров`я. Всі зв`язки між ним та донькою припинені ОСОБА_2 одноособово.

Зауважив, що він, маючи змогу надавати дитині матеріальну допомогу, створивши умови для проживання, виховання та розвитку дитини, внаслідок дій ОСОБА_2 фактично позбавлений більшості своїх батьківських прав, зокрема щодо виховання дитини.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні питання про видачу судового наказу вважав безспірним та виходив з того, що ОСОБА_2 проживає разом з дитиною в АДРЕСА_1 . Але як встановлено під час розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу і не заперечувалося представником заявника, ОСОБА_2 разом з дитиною проживають у Федеративній Республіці Німеччина. Заявник в заяві про видачу судового наказу факт проживання за межами України від суду приховав, не повідомив суду низку інших важливих обставин.

Також в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив обставини та норми закону, які є аналогічними, зазначеним ним же у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу.

За наведених обставин, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07.03.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати судовий наказ і відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про видачу судового наказу.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 , діючи через свого представника, подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується звітом про доставку на електронну адресу представника скаржника ОСОБА_5 , яку останній зазначив в апеляційній скарзі, судової повістки (а. с. 102, 171), в судове засідання не з'явився.

ОСОБА_2 також належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася (а. с. 172).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки, яка проживає з нею. В заяві ОСОБА_2 зазначила, що місце проживання її та доньки ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого долучила докази (а. с. 5, 9).

03 серпня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.07.2022.

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного судового наказу про стягнення аліментів.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд виходив з того, що зазначені заявником обставини не можна вважати нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Частиною першою статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною восьмою статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №919/11027/18, провадження №12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункт 26).

Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №345/1362/20, провадження №61-8675св21).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункти 27, 28).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №9901/819/18, провадження №11-430заі20, пункт 6.38).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі №461/1229/20, провадження №61-15179св20).

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №910/11027/18).

ОСОБА_1 мотивував вимоги про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами тим, що заявниця приховала від суду дійсне місце її проживання разом з дитиною та не зазначила у заяві про видачу судового наказу, що на день подання заяви вона вже перебувала за межами України, а також вказав на те, що перебування ОСОБА_2 разом з дитиною за кордоном позбавляє його права на участь у вихованні доньки.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами в розумінні положень пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, у зв'язку з чим й обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.

У випадку наявності між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спору щодо виховання та місця проживання дитини, то скаржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про участь у вихованні та спілкування з дитиною, визначення місця проживання дитини (ст. 157, 158, 161 СК України). Водночас, посилання на те, що мати дитини позбавляє батька його прав на участь у вихованні дитини не є нововиявленою обставиною згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України та відповідно не є підставою для скасування судового наказу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що при видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 разом з донькою проживають у АДРЕСА_1 , тоді як під час розгляд заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу судом достовірно встановлено та не заперечувалося представником ОСОБА_2 те, що остання з дитиною проживає у Німеччині.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із запереченнями на заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу ОСОБА_2 зазначила, що вона виїхала з донькою до Німеччини задля збереження життя та здоров'я, оскільки внаслідок воєнної агресії РФ проти України здійснювалися постійні обстріли, в тому числі і в м. Києві.

Поруч з цим слід враховувати, що відповідно до статті 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи на день подання заяви про видачу судового наказу місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що в матеріалах справи містяться належні докази, а саме копія паспорту ОСОБА_2 з відміткою про зареєстроване місце проживання. За зареєстрованим місцем проживання і було подано заяву про видачу судового наказу. А в судовому наказі від 03.08.2022 судом першої інстанції зазначено зареєстроване місце проживання стягувача аліментів - ОСОБА_2 .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що не зазначення ОСОБА_2 у заяві про видачу судового наказу про виїзд за межі України та перебування в Німеччині на час подання заяви про видачу судового наказу не є нововиявленою обставиною, як помилково вважає скаржник.

Більш того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обставини, на які ОСОБА_1 посилається в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами не мають правового значення при розгляді заяви про видачу судового наказу.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом є аналогічними доводам заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а тому не потребують додаткового правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції зробив вмотивований та правильний висновок, що обставини, вказані ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, не є такими, відповідно до статті 423 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують та за своїм змістом фактично є доводами заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, про що зазначив в мотивувальній частині ухвали, а відтак такі доводи не потребують додаткового правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, цивільному процесуальному закону та має бути збалансована з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, а зводяться до власного тлумачення заявником норм права та незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О СТ А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська