Справа № 180/2072/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявоюдо ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями, обґрунтовуючи позов тим, що в період шлюбу, а саме 27 квітня 2000 року вони з відповідачем купили будинок по АДРЕСА_1 . 20 травня 2002 року було укладено договір міни між її чоловіком ОСОБА_2 та її батьком ОСОБА_3 . Згідно договору міни вони з чоловіком передали батькові їхній будинок житловою площею 39,9 кв.м. з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , придбаний ними за період шлюбу, а батько передав їм належний йому житловий будинок житловою площею 56,7 кв.м. з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Відповідач не визнає за нею право на частину житлового будинку, постійно погрожує їй. Вирішити спір мирним шляхом у них із відповідачем не виходить, тому вона змушена звернутися до суду.

Просить суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнати за нею, ОСОБА_1 , у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути судові витрати з відповідача.

Відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань у встановлений судом строк не надав.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 1995 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.9).

Згідно договору купівлі-продажу від 27 квітня 2000 року ОСОБА_2 було придбано житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_2 .

20 травня 2002 року ОСОБА_2 уклав договір міни, згідно якого ОСОБА_3 міняє належний йому житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_2 , на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Кучугурним М.А. 27 квітня 2000 року за реєстром № 909, та зареєстрованого в Марганецькому міжміському БТІ за №40-109 (а.с.11).

Статтями 22, 23 Кодексу про шлюб та сім`ю (в редації, що діяла з 09.02.2000 р. по 01.01.2003 р.) було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_2 , придбаний ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 , а отже, є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було розірвано (а.с.20).

Згідно звіту про незалежну оцінку, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 68,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , складає 105000,00 гривень. Дата оцінки - 13 липня 2020 року (а.с.12-16).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію).

Враховуючи те, що спірний будинок було набуто сторонами під час перебування в шлюбі, він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідач не довів протилежного, суд, виходячи з правила рівності часток подружжя в спільному майні, вважає, що майно підлягає поділу між сторонами шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину.

У зв`язку з цим, позов підлягає задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 206, 263-265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Поділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходячи з правила рівності часток подружжя в спільному майні.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 29 березня 2024 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна