ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/189/23

Провадження № 22-ц/4820/345/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.

за участю: прокурора Ткачук Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2023 року (суддя Цідик А.Ю.) за позовом керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Михайлюцької сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року керівник Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Михайлюцької сільської ради, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23757-СГ від 12.09.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер земельної ділянки :07:051:0198) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.

На підставі вказаного наказу за ОСОБА_2 24.09.2016 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:051:0198 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 255).

В подальшому ОСОБА_2 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2016 за № 2328.

Надалі ОСОБА_3 здійснено об`єднання вказаної земельної ділянки з іншими земельними ділянками, новоствореній земельній ділянці площею 6 га присвоєно новий кадастровий номер :07:051:0253, за яким її 11.04.2018 зареєстровано в Державному земельному кадастрі.

Водночас встановлено, що передача у власність земельної ділянки ОСОБА_2 здійснена з порушенням земельного законодавства, оскільки розпорядженням Шепетівської РДА № 404/2010-р від 29.10.2010 затверджено проект консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Шепетівського району, який розроблено на замовлення Головного управління Держкомзему у Хмельницькій області.

Зокрема, із активного господарського обігу вилучено 40 га сільськогосподарських угідь (пасовища), які розташовані на території Михайлюцької сільської ради з метою здійснення їх консервації шляхом заліснення. За наявності прямої заборони зміни цільового призначення земельної ділянки та використання для цілей, не пов`язаних із консервацією, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області на підставі наказу затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку на території Михайлюцької сільської ради, яка знаходяться в межах земель, які підлягають консервації шляхом заліснення. Термін консервації - постійний.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати незаконним (недійсним) наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23757-СГ від 12.09.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер земельної ділянки :07:051:0198) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; витребувати у ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади Михайлюцької сільської ради земельну ділянку загальною площею 2 га в тих же координатах, межах та конфігурації, що і земельна ділянка з кадастровим номером :07:051:0198, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; стягнути з відповідачів на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір 4 962 грн., сплачений за пред`явлення цього позову.

Під час розгляду справи, у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_3 , прокурор позовні вимоги змінив та остаточно просив визнати незаконним (недійсним) наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23757-СГ від 12.09.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною виду цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (01.02) на вид для ведення особистого селянського господарства (01.03) та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер земельної ділянки :07:051:0198) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; витребувати у спадкоємця ОСОБА_1 у комунальну власність територіальної громади Михайлюцької сільської ради земельну ділянку площею 1,7739 га, яка розміщена в межах земельної ділянки, в тих же координатах та конфігурації, з кадастровим номером :07:051:0198, та стягнути з відповідачів судовий збір.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2023 року до участі у справі як правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_3 залучено його спадкоємицю ОСОБА_1 .

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2023 року позов керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Михайлюцької сільської ради, до ГУ Держеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 у комунальну власність територіальної громади Михайлюцької сільської ради земельну ділянку площею 1,7739 га, яка розміщена в межах земельної ділянки, в тих же координатах та конфігурації, з кадастровим номером :07:051:0198.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ГУ Держеокадастру у Хмельницькій області на користь Хмельницької обласної прокуратури 2481 грн. судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що на момент прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області наказу № 22-23757-СГ від 12.09.2016 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :07:051:0198, зазначена земельна ділянка не могла використовуватися для ведення особистого селянського господарства та підлягала консервації шляхом заліснення.

Оскільки передача у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :07:051:0198, здійснена з порушенням вимог земельного законодавства, яка в подальшому була відчужена ОСОБА_4 , а тому дану земельну ділянку може бути витребувано у останнього як добросовісного набувача.

Суд дійшов висновку що визнання незаконним наказу є неефективним способом захисту порушеного права, а тому відмовив у задоволені такої позовної вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на відсутність порушеного права позивача, адже звертаючись до суду із позовною заявою про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, позивачем не доведено факту порушення прав держави в особі Михайлюцької сільської ради зі сторони відповідачів, що, в свою чергу, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовної заяви.

Апелянт також посилається на недоведення позивачем накладення спірної земельної ділянки на межі земель, які підлягають консервації шляхом заліснення.

Окрім того, будь-яких достатніх доказів та категоричного твердження про те, що координати поворотних точок меж земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу, будь-яким чином накладаються на координати поворотних точок меж земель, які підлягають консервації, матеріали даної цивільної справи не містять.

Поміж того, апелянт вважає, що враховуючи факт набуття останньою права власності на спірну земельну ділянку на підставі відплатного договору, в силу її необізнаності про будь-які обмеження продавця щодо відчуження спірної земельної ділянки, свідчить про добросовісність дій апелянтки, як набувача права власності на таку земельну ділянку, а тому правові підстави для її витребування у зазначеного добросовісного відповідача відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що матеріали справи свідчать про те, що прокурор прийняв на себе функцію альтернативного суб`єкта звернення до суду, який не може замінювати належного суб`єкта владних повноважень, у зв`язку із чим прокурором не доведено наявності підстав для звернення з позовом саме прокуратурою в інтересах держави саме в особі, визначеній у позовній заяві, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими представницькими функціями. Оскільки прокурор не наділений повноваженнями на представництво інтересів держави у спірних правовідносинах, тому його позов слід залишити без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Шепетівська окружна прокуратура просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Зазначаючи про безпідставність доводів апеляційної скарги прокуратура наголошує на тому, що спірна земельна ділянка, яка була надана у приватну власність ОСОБА_2 , вилучена з активного господарського обігу, її використання заборонено та має бути повернута власнику Михайлюцькій сільській раді (Михайлюцькій ОТГ) та перебувати у консервації шляхом заліснення.

Разом з тим, прокурором надано належні докази, які підтверджують факт накладання земельних ділянок.

Крім того, втручання держави у право власності особи є виправданим, оскільки здійснюється з метою задоволення «суспільного» та «публічного» інтересу. Заходи втручання держави у право власності ОСОБА_1 відповідають ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Щодо процесуальної дієздатності прокурора на звернення з позовом у даній справі позивач зазначає, що прокуратурою повідомлено листом Михайлюцьку сільську раду про виявлення факту порушень інтересів територіальної громади. Натомість, сільська рада листом повідомила, що заходи представницького характеру за даним фактом вживатися не будуть, оскільки відсутні кошти на сплату судового збору. Також у листі було зазначено, що посада юриста у сільській раді є вакантною. У зв`язку з цим безпідставними є твердження апелянта про відсутність процесуальної дієздатності прокурора на звернення до суду з позовом.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи до Хмельницького апеляційного суду не надходило.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Савченко О.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Прокурор Ткачук Н.С. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23757-СГ від 12.09.2016, то апеляційний суд в цій частині рішення суду не переглядає.

Судом встановлено, що розпорядженням Шепетівської РДА №293/2010-р від 05.08.2010 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо консервації малопродуктивних, деградованих і непридатних для сільськогосподарського використання земель (шляхом заліснення) Державному підприємству « Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на території Михайлюцької сільської ради орієнтовною площею 40,00 га (т. 1 а. с. 71-зворот).

Розпорядженням Шепетівської РДА № 404/2010-р від 29.10.2010 затверджено проект консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Михайлюцької сільської ради площею 40,00 га, який розроблено на замовлення Головного управління Держкомзему у Хмельницькій області. Зокрема, із активного господарського обігу вилучено 40 га сільськогосподарських угідь (пасовища), які розташовані на території Михайлюцької сільської ради з метою здійснення їх консервації шляхом заліснення. В розробленому ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» проекті землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель на території Шепетівського району наведені основні характеристики, показники та причини віднесення обстежених земель до малопродуктивних і деградованих земель.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23757-СГ від 12.09.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер земельної ділянки :07:051:0198) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (т. 1 а. с. 24).

На підставі вказаного наказу за ОСОБА_2 24.09.2016 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:051:0198 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 255) (т. 1 а. с. 12-13).

В подальшому ОСОБА_2 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2016 за № 2328.

В межах досудового розслідування кримінального провадження №0000062 від 15.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, постановою слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 22.12.2022 залучено спеціалістів Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» Хмельницької регіональної філії з метою підтвердження факту перебування спірної земельної ділянки в межах земельної ділянки, яка відведена для консервації шляхом заліснення відповідно до проекту консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Шепетівського району, затвердженого Розпорядженням Шепетівської РДА № 404/2010-р від 29.10.2010 (т. 1 а. с. 36, 37, 38).

На виконання вказаної постанови, посадовою особою ДП «Центр Державного земельного кадастру» Хмельницької регіональної філії інженером-землевпорядником Потриденним В.П. (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 014836 від 25.12.2021) проведено відповідну накладку та виготовлено збірний кадастровий план.

Відповідно до збірного кадастрового плану, земельна ділянка з кадастровим номером :07:051:0198 накладається на межі земель, які підлягають консервації шляхом заліснення в розмірі 1,7739 га.

Листом Шепетівської окружної прокуратури від 30.11.2022 № 54-9334, адресованого Михайлюцькій сільській раді, прокуратура повідомила останню про те, що є підстави для звернення до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки в комунальну власність (т. 1 а. с. 29-30).

Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 164 ЗК України охорона земель включає консервацію деградованих і малопродуктивних сільськогосподарських угідь.

Статтею 1 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що консервація земель полягає у припиненні господарського використання на визначений термін та залуження або залісення деградованих і малопродуктивних земель, господарське використання яких є екологічно та економічно неефективним, а також техногенно забруднених земельних ділянок, на яких неможливо одержувати екологічно чисту продукцію, а перебування людей на цих земельних ділянках є небезпечним для їх здоров`я.

Відповідно до вимог частини другої статті 171, статті 172 ЗК України до малопродуктивних земель відносяться сільськогосподарські угіддя, ґрунти яких характеризуються негативними природними властивостями, низькою родючістю, а їх господарське використання за призначенням є економічно неефективним.

Консервації підлягають деградовані і малопродуктивні землі, господарське використання яких є екологічно небезпечним та економічно неефективним. Консервація земель здійснюється шляхом припинення їх господарського використання на визначений термін та залуження або заліснення. Консервація земель здійснюється за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на підставі договорів з власниками земельних ділянок.

Частиною 4 статті 172 ЗК України передбачено, що порядок консервації земель встановлюється законодавством України.

Відповідно до пункту 10 Порядку консервації земель, затвердженого наказом Держкомзему від 17 жовтня 2002 року, проект консервації земель підлягає державній землевпорядній експертизі згідно з Положенням про здійснення державної землевпорядної експертизи, затвердженим наказом Держкомзему від 11 березня 1997 року № 39, зареєстрованим 12 травня 1997 року № 171/1975, після чого подається на затвердження до відповідної державної адміністрації (сільської, селищної, міської ради).

Із матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо консервації деградованих, малопродуктивних і непридатних для сільськогосподарського використання земель на території Михайлюцької сільської ради перед затвердженням пройшов державну землевпорядну експертизу на предмет відповідності вимогам земельного законодавства і діючих нормативно-технічних документів. Розпорядженням Шепетівської РДА № 404/2010-р від 29.10.2010 затверджено проект консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Михайлюцької сільської ради площею 40,00 га, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції не визнано незаконним та є чинним, а правомірність його прийняття та обґрунтованість проведення консервації земель шляхом заліснення на території Михайлюцької сільської ради, виходячи із заявлених позовних вимог та принципу диспозитивності, не є предметом розгляду даного спору.

Пунктами 17, 18 Порядку консервації земель, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26 квітня 2013 року № 283 (в редакції, чинній на час прийняття спірного наказу) передбачено, що після закінчення строку консервації земель, визначеного проектом консервації, на підставі заяви власника земельної ділянки або землекористувача чи з власної ініціативи уповноважений орган в місячний строк створює комісію з обстеження законсервованих земель в натурі (на місцевості). Комісія проводить обстеження законсервованих земель у натурі (на місцевості) і вносить до уповноважених органів пропозицію щодо повернення земель до попереднього використання, продовження строків консервації або інші пропозиції, направлені на їх раціональне та екологічно безпечне використання.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи з того, що відповідно до проекту землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель на території Михайлюцької сільської ради, затвердженого розпорядженням Шепетівської РДА № 404/2010-р від 29.10.2010, термін консервації земель визначений як «постійний», за наявності доказів, збірного кадастрового плану, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:051:0198 накладається на межі земель, які підлягають консервації шляхом заліснення в розмірі 1,7739 га, відсутності доказів створення комісії з обстеження законсервованих земель в натурі (на місцевості), пропозиції щодо повернення земель до попереднього використання не вносились, дійшов правильного висновку, що на час винесення спірного наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23757-СГ від 12.09.2016, про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :07:051:0198, відносилась до малопродуктивних деградованих земель державного фонду на території Михайлюцької сільської ради та підлягала консервації шляхом заліснення, а тому зазначений наказ є незаконним.

Частинами першою, четвертою статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом частини першої статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним.

Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) не повинно існувати жодних юридичних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:051:0198, що розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, незаконно та розпорядилася цією ділянкою поза волею власника.

Оскільки ОСОБА_3 придбав спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права відчужувати її, то суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ця ділянка може бути витребувана у спадкоємця ОСОБА_3 , як добросовісного набувача.

При цьому, враховуючи норми пункту 21 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України про те, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про витребування спірної земельної ділянки на користь територіальної громади Михайлюцької сільської ради.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про витребування на користь держави земельної ділянки ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Аргументи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено накладення спірної земельної ділянки на земельну ділянку, яка підлягала консервації шляхом заліснення, спростовуються вищезазначеними доказами, які є належними та допустимими.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо добросовісності ОСОБА_3 при набутті права власності на спірне майно, судова колегія вважає їх неспроможними, адже незаконним наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12.09.2016 року №22-23757-СГ спірну земельну ділянку, що розташована у межах консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Михайлюцької сілької ради площею 40,00 га, та накладається на них, надано у власність ОСОБА_2 , яка менше ніж через місяць після реєстрації свого права власності відчужила її на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 , що свідчить про те, що ця спірна ділянка вибула з володіння її власника - держави поза її волею.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки.

У справі, яка переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Доводи апеляційної скарги про відсутність порушеного права позивача є безпідставними, спростовуються вищезазначеними доказами, а тому підлягають відхиленню. Апеляційний суд вважає доведеним порушення прав територіальної громади Михайлюцької сільської ради та її права на витребування спірної земельної ділянки.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності підстав для звернення прокурора із цим позовом в інтересах держави в особі саме Михайлюцької сільської ради.

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019 №915/20/18).

Виходячи із контексту правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести, крім наведеного, підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

У справі, що переглядається, прокурор зазначив підставою для представництва інтересів держави є те, що ОСОБА_2 неправомірно набула право приватної власності на земельну ділянку, що розташована в межах консервації деградованих та малопродуктивних земель шляхом заліснення та накладається в повному обсязі на такі землі, яку в подальшому відчужила ОСОБА_3 , чим порушила інтереси держави в особі Михайлюцької сілької ради.

Як вбачається із матеріалів справи Шепетівська окружна прокуратура зверталася до Михайлюцької сільської ради з відповідним повідомленням, але сільська рада листом повідомила, що заходи представницького характеру за даним фактом вживатися не будуть, оскільки відсутні кошти на сплату судового збору. Також у листі було зазначено, що посада юриста у сільській раді є вакантною. У зв`язку з цим безпідставними є твердження апелянта про відсутність процесуальної дієздатності прокурора на звернення до суду з позовом. Вказане й було підставою для звернення його із зазначеним позовом до суду.

Рішення суду першої інстанції частині, що переглядається, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2024 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк