КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 359/5504/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3169/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Яковлєва Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Мазурик О.Ф., Желепи О.В.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації вартості майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2023 року,

встановив:

у серпні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки «Ford Kuga», 2015 року випуску, та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля, посилаючись на те, що транспортний засіб було відчужено відповідачем без її згоди.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов було задоволено, визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «Ford», модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію половини вартості вказаного автомобіля в розмірі 261 872 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи в судовому засіданні 26 березня 2024 року, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2014 року. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2022 року шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки «Ford», модель «Kuga», 2015 року випуску. Вказаний автомобіль відповідачем ОСОБА_2 було відчужено без згоди позивача 01 червня 2022 року. З урахуванням викладеного, позивач просила визнати автомобіль спільним сумісним майном подружжя та стягнути з відповідача на її користь компенсацію половини вартості спірного майна в розмірі 261 872 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов було задоволено, визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «Ford», модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію половини вартості вказаного автомобіля в розмірі 261 872 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль було придбано у шлюбі і він є об`єктом спільного сумісного майна подружжя. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження необізнаності про продаж автомобіля. Зазначав, що автомобіль було продано за домовленістю з позивачем і нею було отримано половину коштів від продажу. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб (а.с. 14).

Під час перебування у шлюбі сторони набули у власність транспортний засіб марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за відповідачем, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та договір купівлі продажу № 8045/2022/3106889 від 15 лютого 2022 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано (справа № 359/3548/22).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

В даному випадку матеріали справи не містять доказів про те, що відчуження автомобіля відбулось зі згоди позивача та в інтересах сім`ї.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації половини вартості автомобіля.

Доводи скаржника про те, що позивачем не було доведено розміру вартості автомобіля, а судом не враховано реальну вартість майна, за яку його було відчужено, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем будь-яких доказів на спростування заявленої позивачем суми не надано.

При зверненні до суду з позовом позивачем було надано Звіт про оцінку майна колісного транспортного засобу. складений 03 серпня 2022 року оцінювачем ТОВ «Тектоареал», з якого вбачається, що ринкова вартість об`єкта становить

523 744 грн. 00 коп. (а.с. 27-68).

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що спірний автомобіль було відчужено ОСОБА_2 на користь свого брата ОСОБА_3 (а.с.155-156), а тому підстави вважати, що погоджена ними ціна продажу автомобіля в розмірі 100 000 грн. є ринковою - відсутні.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

В даному випадку заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження наведених ним обставин. Твердження ОСОБА_2 про те, що автомобіль було продано за згодою його дружини ОСОБА_1 і грошові кошти було поділено між подружжям, належними доказами не підтверджені, а отже є припущеннями.

Поряд з цим, встановивши, що автомобіль марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу від 01 червня 2022 року без згоди позивача, проте позивач не оспорює зазначений договір купівлі-продажу автомобіля, а просила стягнути з відповідача компенсацію вартості 1/2 його частини, то висновки суду першої інстанції про задоволення вимог щодо визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності є помилковими, оскільки право позивача на об`єкт права спільної сумісної власності підлягає захисту шляхом компенсації вартості 1/2 частини відчуженого без її згоди майна.

При цьому вказівка у резолютивній частині рішення на проміжні висновки суду, а саме, що спірний автомобіль визнається судом об`єктом спільної сумісної власності створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу автомобіля як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивача, є стягнення компенсацій половини його вартості.

Отже, встановлення належності спірного автомобіля до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує встановлення для вирішення заявленого спору, виходячи з його підстав, однак не є самостійною вимогою та способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення. З урахуванням наведеного, резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення посилання на визнання автомобіля автомобіль марки «Ford» модель «Kuga», 2015 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 22 грудня 2021 року (справа №726/1388/16).

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з його резолютивної частини вказівку про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу марки «Ford», модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2023 року змінити.

Виключити абзац 2 резолютивної частини рішення про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу марки «Ford», модель «Kuga», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

В іншій частині залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді