233 Справа № 233/1390/24 провадження № 2-о/233/26/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/М о т и в о в а н а/

22 квітня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючої - судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Мішиної А. А., представника заявника ОСОБА_1 , розглянувши цивільну справу №233/1390/24 за заявою окремого провадження

ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ),

від імені та в інтересах яких діє представник - адвокат Мішин Михайло Вікторович (адреса: 49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, 1, офіс 340; РНОКПП НОМЕР_3 ),

заінтересовані особи:

Військова частина НОМЕР_4 (адреса:

АДРЕСА_6; ЄДРПОУ НОМЕР_7), Міністерство оборони України (адреса: АДРЕСА_5; ЄДРПОУ НОМЕР_8),

ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), -

«про встановлення факту, що має юридичне значення»,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє представник - адвокат Мішин Михайло Вікторович, звернулися до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із заявою окремого провадження, в якій просять:

- встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матірью ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пославшись на таке:

Заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку із збройною агресією російської федерації ОСОБА_4 був призваний на військову службу до лав Збройних сил України, та проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 .

15 лютого 2023 року на адресу ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшло повідомлення № 367 від 15.02.2023, яким останню було сповіщено, що її син, гранатометник 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_4 солдат ОСОБА_4 , 1996 р.н., зник безвісти 30.01.2023 поблизу н.п. Бахмут Донецької області.

Розбіжності в прізвищах, зазначених в свідоцтві про народження ОСОБА_4 та документах заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , позбавляє заявників можливості отримати грошове забезпечення, передбачене п.7 «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Заінтересована особа - Міністерство оборони України заперечила проти заявлених ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вимог, підстави чого виклала у додаткових поясненнях у справі (а.с.35-38), пославшись на таке:

Аналіз положень ст.293 ч.ч.1, 2 п.5 ЦПК України, які регламентують розгляд справ в порядку окремого провадження, приводить до висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи, встановлення факту, що має юридичне значення, не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Від встановлення факту визнання заявниці членом сім`ї померлого військовослужбовця залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому, даний факт повністю заперечується заінтересованою особою Міністерством оборони України.

Таким чином, у заявниці фактично виник спір, зокрема, з в/ч НОМЕР_4 , яка здійснює виплати відповідного грошового забезпечення, передбаченого п.7 «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження.

Оскільки між сторонами існує спір про право, суд не вправі продовжувати розгляд даних вимог в порядку окремого провадження, а такі вимоги відповідно до положень ст.ст. 294 ч.6, 315 ч.4 ЦПК України підлягають залишенню без розгляду.

Враховуючи те, що наявний спір про право, який вирішується у позовному провадженні, просить заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без розгляду, роз`яснивши заявниці її право звернутися з даними вимогами в порядку позовного провадження.

На підтвердження правової позиції Міністерство оборони України просить суд відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України врахувати правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2022 року по справі № 755/9100/18.

Представник заявників - адвокат Мішин М. В. заперечив проти доводів Міноборони у «Запереченнях на письмові пояснення заінтересованої особи» (а.с.44-45,52-53), пославшись на таке:

Листом військової частини НОМЕР_4 № 3900/ФСС від 24.05.2023 заявникам у виплаті грошового забезпечення було відмовлено, оскільки виявлено розбіжності в прізвищах, зазначених в свідоцтві про народження ОСОБА_4 та документах позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто не підтверджуються родинні відносини зазначених осіб.

Враховуючи той факт, що в прізвищах зазначених осіб дійсно є технічні помилки, військова частина НОМЕР_4 діяла у межах повноважень та відповідно до вимог Порядку від 30.11.2016 № 884, у зв`язку із чим заявниками прийняте рішення не оскаржується.

Як убачається із зазначеного листа, військова частина НОМЕР_4 пропонує заявникам усунути вказані недоліки, а також надати інформацію про наявність чи відсутність у зниклого безвісти дружини та дітей, які першочергово мають право на виплату зазначених коштів, лише після чого буде розглядатися питання про призначення та виплату грошового забезпечення.

Тобто, спору про право на призначення та виплату відповідного грошового забезпечення, передбаченого п.7 «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, на даному етапі апріорі не існує.

А тому справа повинна розглядатися відповідно до розділу IV ЦПК України, саме в порядку окремого провадження, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18).

У зв`язку із невизначеністю судів щодо предметної юрисдикції справи, яка нарешті була встановлена Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21, первинно заявники звернулися із аналогічними вимогами до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 у справі №160/23787/23 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_4 , Міністерства оборони України «про встановлення факту родинних відносин» з тих підстав, що спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Вказана ухвала суду була оскаржена заявниками в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Міністерством оборони України було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначене: «…Так, відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. У даному випадку позивачами не оскаржуються дії, бездіяльність та рішення суб`єкта владних повноважень, а заявляються лише вимоги щодо встановлення певного факту (факту родинних відносин). Таким чином, спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства за місцем проживання заявника в порядку окремого провадження. Натомість, як уже було зазначено вище, жодних позовних вимог до будь-яких суб`єктів владних повноважень, зокрема Військової частини НОМЕР_4 , Міністерства оборони України, позивачі у цій справі не заявляють, як і не вказують у позовній заяві про існування спору із суб`єктами владних повноважень, в межах якого б існувала необхідність дослідження фактів, які в даному випадку просить встановити позивач. Відсутність позовних вимог до суб`єкта владних повноважень, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів згідно зі статтею 19 КАС України, свідчить про те, що цю справу (в межах заявлених вимог) не можна вважати справою адміністративної юрисдикції…».

Таким чином, Міністерство оборони України суперечить само собі, первинно визнаючи, що спір про право відсутній, та справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства за місцем проживання заявника в порядку окремого провадження. Проте, в своїх поясненнях по дійсній справі зазначає про нібито існування спору про право, що є підставою для розгляду справи в порядку позовного провадження, а відповідно, залишення заяви без розгляду.

Вищевикладене свідчить, що позиція Міноборони не ґрунтується на Законі, а лише зводиться до максимального штучного затягування строків розгляду спорів, пов`язаних із матеріальним, соціальним і правовим захистом військовослужбовців та членів їх сімей.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.03.2024 заяву прийнято до розгляду та призначено справу до судового розгляду (а.с.23-24).

У судовому засіданні представник заявників - адвокат Мішин М. В. проти заявленого Міноборони клопотання заперечив за обставин і підстав, викладених у заявах по суті справи, просив відмовити у його задоволенні.

Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України Ляшенко О. О., участь якого у судовому засіданні ухвалою від 04.04.2024 була забезпечена в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.78-79), у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність з посиланням на підтримання позиції, викладеної в поясненнях Міноборони щодо залишення заяви без розгляду (а.с.97).

Заінтересована особа - Військова частина НОМЕР_4 явку представника у судове засідання не забезпечила, пояснень щодо заявлених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вимог не надала, щодо заявленого Міноборони клопотання не висловилася.

Заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 явку представника у судове засідання не забезпечила, пояснень щодо заявлених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вимог не надала, щодо заявленого Міноборони клопотання не висловилася.

Розв`язуючи заявлене клопотання, суд дійшов такого висновку:

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Метою встановлення факту заявники зазначають необхідність отримання ними грошового забезпечення як членами сім`ї зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виплати грошового забезпечення військовополонених та зниклих безвісти регулює «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, за положеннями якого:

- Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (п.7);

- Виплата грошового забезпечення здійснюється, зокрема з дня зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації), до якої додаються серед інших копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності) (п.4);

- Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі, зокрема подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку (п.5).

З матеріалів справи не вбачається спору між Міноборони та заявниками про право на отримання останніми грошового забезпечення.

Так, листом командира Військової частини НОМЕР_4 від 24.05.2023 № 3900/ФЄС ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на лист останніх від 17.02.2023 №б/н щодо виплати їм належних зниклому безвісті військовослужбовцю військової частини НОМЕР_4 солдату ОСОБА_4 коштів грошового забезпечення повідомлено, що при розгляді наданих заявниками документів були виявлені неточності, на підставі яких Військова частина не може виплатити їм зазначені кошти, а саме, оскільки згідно зі свідоцтвом про народження від 08.05.1996 серії НОМЕР_6 батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_2 - мати, якими заявники не є.

На підставі викладеного просив у найкоротший термін усунути недоліки та надати ВЧ відсутні (не надані або надані з помилками) документи для отримання заявниками належних зниклому безвісті коштів на підставі п.7 «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (а.с.17).

З цього Листа убачається, що рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення заявникам остаточно не ухвалено, а запропоновано виправити недоліки.

Зазначена обставина виключає наявність спору.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.

Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

У постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

За наведених обставин і відповідних ним підстав у задоволенні клопотання Міноборони належить відмовити.

Керуючись ст.ст.259-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання заінтересованої особи - Міністерства оборони України про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє представник - адвокат Мішин Михайло Вікторович, заінтересовані особи - Військова частина НОМЕР_4 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , - «про встановлення факту, що має юридичне значення» залишити без задоволення.

Повний текст ухвали складений 23.04.2024.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: