Головуючий у І інстанції Українець В.В.
Провадження № 22-ц/824/1798/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення коштів та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 29 квітня 2016 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» був укладений договір страхування подорожуючих за кордон № 100958/000414-МРТ/16/Х.

У грудні 2016 року позивач поїхав до Республіки Індонезія на о. Балі.

25 грудня 2016 року ОСОБА_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку із чим попав у лікарню. Відповідача про страховий випадок було повідомлено.

26 січня 2017 року позивач подав до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заяву про страхову виплату.

Однак, 11 травня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відмовило позивачу у виплаті медичних витрат.

В подальшому, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року зобов`язано ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 290 309 грн. 55 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року залишено без змін.

10 грудня 2020 року позивач отримав від ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 290 309 грн. 55 коп.

Позивач вважає, що у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач має сплатити йому інфляційні втрати та три проценти річних на суму боргу за період прострочення, який склав 1 310 днів.

У зв`язку із наведеними обставинами, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь: 83 651 грн. 80 коп. - інфляційні втрати за період з 11 травня 2017 року по 10 грудня 2020 року; 31 235 грн. 50 коп. - три проценти річних за період з 11 травня 2017 року по 10 грудня 2020 року; 38 030 грн. 55 коп. - пеня за період з 11 травня 2017 року по 10 грудня 2020 року, а також визнати недійсним п. 15.3 договору страхування та п. 15.1 в частині вказівки про нарахування пені лише за робочі дні.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 83 651 грн. 80 коп., три проценти річних у розмірі 31 235 грн. 50 коп., пеню в розмірі 10 625 грн. 33 коп. та судовий збір у розмірі 1 255 грн. 13 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач зазначив, що не погоджується з висновком суду про те, що прострочення виконання почалося з дати відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, оскільки ні договором, ні жодним актом цивільного законодавства не встановлено абсолютного та безспірного права страхувальника (застрахованої особи) на отримання страхового відшкодування.

Скаржник зазначає, що на виконання умов договору страхування у строки, визначені п.п. «с» п. 13.2 та п. 12.2 договору, страховик прийняв рішення про відмову у страховій виплаті, що є його правом, та надіслав таке рішення у письмовій формі позивачу.

Апелянт вважає, що лише рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, було встановлено обов`язок ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» щодо виплати страхового відшкодування та лише суд встановив остаточний розмір страхового відшкодування. На виконання п.п. «с» п. 13.2 договору ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» протягом 10 робочих днів з моменту складання страхового акту виплатило страхове відшкодування позивачу.

Отже, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не порушено строки виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду.

На думку відповідача, прострочення ним виконання грошового зобов`язання у цій справі може початися лише з дня набрання законної сили рішенням суду, яким встановлено протиправність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування та встановлено його обов`язок сплатити позивачу грошові кошти.

Крім цього, відповідач у скарзі посилається на те, що згідно із положеннями ч. 1 ст. 614 ЦК України, обов`язковою умовою виникнення відповідальності є наявність вини.

У даному випадку відсутня вина відповідача в порушенні строку виконання зобов`язання, адже строк виконання такого зобов`язання настав лише із набранням рішенням суду про стягнення зі страховика страхового відшкодування законної сили.

Посилання суду на ч. 3 ст. 614 ЦК України є безпідставним, адже матеріали справи не містять жодного доказу про те, що страховиком було умисно порушено його зобов`язання перед позивачем. Прийняття страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є його законним правом. Страховик вжив всіх, передбачених законом та договором заходів щодо з`ясування обставин випадку, що стався із позивачем, та за результатами прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (152 917,87 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» був укладений договір страхування подорожуючих за кордон № 100958/000414-МРТ/16/Х (а.с.7-13).

25 грудня 2016 року позивач, перебуваючи у подорожі на о. Балі, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку із чим опинився у лікарні. Відповідача було повідомлено про страховий випадок.

26 січня 2017 року позивач подав до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заяву про страхову виплату (а.с.14).

11 травня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відмовило позивачу у виплаті медичних витрат (а.с.17).

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року зобов`язано ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 290 309 грн. 55 коп. (а.с.18-21).

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2020 року залишено без змін (а.с.22-24).

10 грудня 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 290 309 грн. 55 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 83 651 грн. 80 коп., трьох процентів річних у розмірі 31 235 грн. 50 коп., пені в розмірі 10 625 грн. 33 коп., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч.2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до абзацу 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року встановлено, що 25 грудня 2016 року настав страховий випадок за участю позивача і відмова ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у визнанні цього випадку страховим та у виплаті страхового відшкодування є протиправною.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

11 травня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відмовило позивачу у виплаті медичних витрат.

Враховуючи визнання рішенням суду такої відмови протиправною, прострочення виконання умов договору страхування почалось саме з дати відмови у виплаті страхового відшкодування - 11 травня 2017 року, у зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 83 651 грн. 80 коп. інфляційних втрат за період з 11 травня 2017 року по 10 грудня 2020 року та 31 235 грн. 50 коп. трьох процентів річних також за період з 11 травня 2017 року по 10 грудня 2020 року, оскільки правовідносини, які склались між сторонами з приводу відшкодування страхового зобов`язання, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, у зв`язку із простроченням страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплати належної суми страхового відшкодування, страхувальник має законне право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми страхового відшкодування.

Суми за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу за прострочення виплати страхового відшкодування, а не за несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення цього відшкодування, тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було прострочено жодних зобов`язань з виплати страхового відшкодування, оскільки ними своєчасно та у повному обсязі виплачено страхове відшкодування на користь позивача на підставі рішення суду в межах страхової суми, передбаченої договором, є безпідставними.

Отже, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції дав належну оцінку періоду, за який розраховано прострочення - з 11 травня 2017 року по 10 грудня 2020 року, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цих сум на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правильним є і висновок суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені, передбаченої умовами договору (п.15.1 договору), зважаючи на встановлення у судовому порядку факту несвоєчасного здійснення відповідачем, як страховиком, страхової виплати.

При цьому, судом цілком обґрунтовано застосовано до вимоги позивача про стягнення з відповідача пені позовну давність, передбачену ч. 2 ст. 258 ЦК України, згідно якої до вимоги про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік, та правильно стягнуто пеню за період, починаючи з 10 грудня 2019 року по 10 грудня 2020 року, у розмірі 10 625 грн. 33 коп.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у невиконанні рішення суду про стягнення страхового відшкодування, є необґрунтованими, оскільки підставою позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та пені, передбаченої умовами договору страхування, є невиплата страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», що встановлено судовим рішенням, а не прострочення виплати сум за рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, повторюють доводи відзиву на позовну заяву. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалено обґрунтоване рішення про їх часткове задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: