Справа № 351/1645/22
Провадження № 22-ц/4808/298/24
Головуючий у 1 інстанції ПОСОХОВ І. С.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Максюти І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Посоховим І.С. 28 листопада 2023 року, повний текст якого складено 04 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 02 липня 2020 року в розмірі 141 108 грн 52 коп., яка складається з: 78 832 грн 08 коп. заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 14 400 грн 79 коп. заборгованості за річними процентами (в т. ч. прострочена), 47 875 грн 65 коп. заборгованості за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена), а також судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 02 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № . Відповідно до умов Паспорту кредиту №4793557 та Кредитного договору № від 02.07.2020, які підписані відповідачам, позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 86 338, 69 грн; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 11, 99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту. Кредит відповідачем отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п. 1.4). Вказав, що 20.09.2021 права вимоги за вказаним вище кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № 200921. Банк неодноразово повідомляв позичальника про наявну заборгованість за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак останній такі вимоги ігнорував.

У зв`язку із чим станом на 22.07.2022 у відповідача виникла заборгованість в сумі 141 108,52 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Снятинського районного суду від 28 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № від 02 липня 2020 року у сумі 135 954 грн 30 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. простроченої) у сумі 78 832 грн 08 коп.; заборгованості по річним процентам (в т.ч. простроченої) у сумі 13 236 грн 21 коп.; заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. простроченої) у сумі 43 886 грн 01 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2 390 грн 44 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Вказує, що згідно кредитного договору № від 02.07.2020 загальна сума кредиту складає 86338,69 грн. Однак тілом кредиту слід вважати суму 75161,33 грн, яка мала бути перерахована на рахунок НОМЕР_1 . На думку апелянта, до тіла кредиту було протиправно зараховано кошти: 360,00 грн, 10617,56 грн та 200,00 грн. Загальна сума становить - 11 177, 56 грн і саме на неї збільшилося тіло кредиту.

Крім того, вважає, що відсутній сам факт отримання кредиту. Зазначає, що згідно банківської довідки кошти в сумі 75161,13 грн перераховані не на рахунок, який зазначений в кредитному договорі, а на рахунок: НОМЕР_2 у АТ «ТАСКОМБАНК». В згаданій довідці не зазначено будь-якої дати, коли мало місце перерахування вказаних коштів. Довідка підписана Генеральним директором та головним бухгалтером ТОВ «ФК «ЦФР». Апелянт вказує, що відповідачем було сплачено на рахунок НОМЕР_1 для погашення кредиту № кошти у сумі 33 220, 00 грн. В липні (02 число) 2020 року відповідача було повідомлено, що для погашення кредиту потрібно змінити номер кредитного договору, але при цьому інші платіжні реквізити не змінюються, про що він поставив відповідні підписи. Номер кредитного договору став №. При тому він не отримував жодних коштів у готівковій чи безготівковій формі.

Представник відповідача також вказує, що 02.07.2020 номером кредитного договору став № , в платежі від 17.08.2020 номер кредитного договору став № (який також був дійсний). На рахунок НОМЕР_1 для погашення кредиту № відповідач сплатив кошти на загальну суму 49 645 грн. Ззаначає, що після здійснення оплати в сумі 12 400 грн відповідача було повідомлено про відсутність заборгованості перед «Кредит Маркет».

Вважає, що наведені ним правові позиції у справах №351/1645/22, №393/126/20, №755/18920/18, №343/180/17 відносяться до предмета спору і повинні були враховуватися судом при розгляді даної справи.

Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому в нього утворилась заборгованість. Суд погодився з розміром заборгованості за тілом кредиту у сумі 78 832,08 грн, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору. Разом з тим, місцевим судом відмовлено у стягненні відсотків, які нараховані після звернення банку до відповідача 07.06.2022 з вимогою повернути кредитні кошти.

З цим висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що 02 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № .

Відповідно до умов Паспорту кредиту № 4793557 та Кредитного договору № від 02 липня 2020 року позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 86 338, 69 гривень; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 11, 99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 4793557, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 4793557 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Кредитний договір та паспорт кредиту № 4793557 підписані відповідачем.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору, підписавши цей Договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів за певними реквізитами.

З матеріалів справи вбачається, що сума отриманого кредиту (тіла кредиту) відповідачем становить 86 338, 69 грн, яка складається з: 75 161, 13 грн, призначення платежу: погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 20.11.2019; 360, 00 грн, призначення платежу: Оплата за пакет послуг «Охоронець Кредит Маркет 24»; 10 617, 56 грн, призначення платежу: Оплата страхового платежу за договором страхування № від 02.07.2020; 200,00 грн, призначення платежу: Оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» SU від 02.07.2020.

Згідно з договором факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги за договором факторингу № 200921 від 20.09.2021, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором № від 02 липня 2020 року.

Факт повної оплати права вимоги за вказаним договором факторингу підтверджується копією меморіального ордеру № 768960451 від 20 вересня 2021 року.

Повідомленням-вимогою № 8368/70.2.2 від 07.06.2022 АТ «ТАСКОМБАНК» повідомило ОСОБА_1 про те, що воно є правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР», про наявність у нього заборгованості по кредитному договору № від 02 липня 2020 року та вимагало сплатити цю заборгованість, яка станом на 07.06.2022 становила: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 78 832 грн 08 коп.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 13 236 грн 21 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 43 886 грн. 01 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 02 липня 2020 року у відповідача існує борг, який станом на 22.07.2022 складає 141 108 грн 52 коп., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 78 832 грн 08 коп.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 14 400 грн. 79 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 47 875 грн. 65 коп.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За статтею 1049 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514ЦК).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст.519 ЦК).

Суд першої інстанції правильно констатував, що 02.07.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, за умовами якого останньому надається кредит в сумі 86 338, 69 грн на строк 48 місяців на умовах сплати річних процентів 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячних процентів - 2,99 % від суми кредиту.

Позичальник доручив кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту такі кошти за реквізитами: 75 161,13 грн, призначення платежу: погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № від 20.11.2019; 360 грн, призначення платежу: Оплата за пакет послуг «Охоронець Кредит Маркет 24»; 10 617, 56грн, призначення платежу: Оплата страхового платежу за договором страхування № від 02.07.2020; 200,00 грн., призначення платежу: Оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» SU від 02.07.2020.

Відповідно до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», витягу з Витягу з Реєстру прав вимоги за договором факторингу № 200921 від 20.09.2021, позивач набув статусу нового кредитора відповідача за кредитним договором № від 02 липня 2020 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорював цей договір факторингу в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором № від 02.07.2020 з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо.

Згідно з меморіальним ордером №768960451 від 20.09.2021 АТ «Таскомбанк» перерахував на користь ТОВ«ФК «ЦФР» грошові кошти згідно умови договору про відступлення права вимоги №200921 від 20.09.2021 в сумі 214 388 525,17 грн.

Вказане підтверджує факт виконання умов Договору факторингу від 20.09.2021 та набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що за пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року №254, та п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року №7, виписки з особових рахунків клієнтів є первинними документами і підтвердженням виконаних за день касових операцій.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.04.2019 року у справі № 461/10303/15, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка є первинним документом, що підтверджує рух коштів на рахунку, про що зроблено висновок в постанвоі Верховного Суду №200/5647/18 від 16.09.2020.

В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку відповідача за період з 02.07.2020 по 22.07.2022, якою підтверджується факт перерахунку відповідачу, вказаних в кредитному договорі № від 02.07.2020, коштів.

Крім того, ОСОБА_1 визнав наявність в нього заборгованості за кредитним договором № від 02.07.2020, оскільки ним подано заяву до АТ «ТАКСКОМБАНК» з проханням надати згоду на врегулювання проблемної заборгованості в межах вказаного кредитного договору. В цій заяві відповідач зазначив, що заявлені до суду позовні вимоги є завищені та просив здійснення одного платежу в розмірі 33 000 грн та прощення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.93).

Вказані обставини спростовують твердження представника відповідача щодо відсутності самого факту отримання кредиту та відсутність у нього заборгованості за згаданим вище кредитним договором.

Колегія суддів також відхиляє твердження апелянта про сплату ним заборгованості за кредитом на загальну суму 49 645 грн, оскільки згідно з наданих ОСОБА_1 квитанцій останній сплачував заборгованість за іншими кредитними договорами № від 07.12.2019 та № від 19.08.2020. Отже, платіжні документи стосуються погашення заборгованості за іншою кредитною угодою. Тому вони правомірно не взяті місцевим судом до уваги.

Також безпідставними, на думку колегії суддів, є посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом у справах №351/1645/22, №393/126/20, №755/18920/18, №343/180/17, оскільки у даному випадку слід враховувати доведеність заявлених позовних вимог належними доказами. Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та до незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні. Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 28 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

І.О. Максюта

Повний текст постанови складений 01 лютого 2024 року.