Справа № 182/3667/23
Провадження № 2/0182/1114/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.03.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Власенко Ю.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провдаження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 від імені та інтересах якої діє адвокат Любарець Сергій Станіславович до Територіальної громади м. Нікополя в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 31.07.2024 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 . Все життя вона була самотня, а ні чоловіка, а ні дітей не мала.

Вона після свого розлучення у 2007 році, враховуючи вік тітки та стан її здоров`я, періодично здійснювача за нею догляд, купувала ліки, харчі, допомагала по господарству.

На початку 2014 року ОСОБА_4 в котрий раз сильно захворіла, і запропонувала їй переїхати до неї та жити разом, аби її допомога для неї була б на постійній основі.

Весною 2014 року вона переїхала до неї на квартиру по АДРЕСА_1 .

З цього часу вони почали вести спільне господарство, на позивачці були основні завдання, прибирання в квартирі, приготування їжі, за розкладом дати їй ліки, вивести на прогулянку.

Оскільки ОСОБА_4 не здійснювала самостійно ніяких фінансових витрат, всю свою пенсію вона віддавала їй. Вони разом вирішували питання, щодо ремонту в квартирі, підбирали шпалери до вітальні, кухні та коридору. Разом планували та святкували свята.

Останні роки, після перенесеного короновірусу ОСОБА_3 була на повному її забезпеченні, вона піклувалася та доглядала за нею, як донька, яка може доглядати свою матір. Возила її до лікарні, контролювала проходження лікарів та здавання необхідних аналізів.

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2 .

З приводу оформлення спадщини вона зверталась за роз`ясненнями до юристів. Їй повідомили, що оскільки вона проживала разом з тіткою до дня її смерті та ніхто її права на спадщину оспорювати не буде, вона зможе звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину будь-коли, оскільки прийняла спадщину фактично. Крім того, з початку повномасштабної війни росії проти України вона була у розпачі та взагалі не розуміла, що їй робити, Указом Президента України від 24.04.2022 року №64/2022 (зі змінами) на території України був запроваджений військовий стан, мешканці виїжджали з міста, нотаріуси не працювали, в новинах писали про продовження термінів для прийняття спадщини.

14 липня 2023 року вона звернулась до приватного нотаріуса Апалькова Є.В. із заявою стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії оскільки не надала документи, що підтверджують родинний зв`язок між нею та покійною ОСОБА_3 .

Нажаль надати документи які б підтвердили родинний зв`язок між нею та ОСОБА_3 вона не може, документів не збереглося. В них дуже велика родина, її рідна бабуся та матір ОСОБА_5 були рідними сестрами. Окрім них у її прадіда та прабаби було ще п`ятеро дітей.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємців першої черги за законом немає, батьки її тітки померли до відкриття спадщини, дітей та чоловіка вона не мала.

Позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки з 2014 року, тобто 7 років проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю, як дочка з матір`ю, мала з нею спільний побут, спільний бюджет, взаємні права та обов`язки один до одного.

У зв`язку з викладеним, позивачка змушена звернутися до суду та просить визнати поважним пропущений строк для прийняття спадщини, встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 на день її смерті та визнати за нею право власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.03.2024 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, її інтереси представляв адвокат Люборець С.С. який підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 25.03.2024 року від ОСОБА_6 представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

Свідок ОСОБА_7 допитана у судовому засіданні зазначила про те, що вона була сімейним лікарем померлої ОСОБА_3 , а також позивачки. Вона дуже добре знала померлу, яка довго хворіла, вона неодноразово була у неї вдома та часто бачила там позивачку. ОСОБА_2 часто приводила на прийом ОСОБА_3 . Вони спільно проживали та мали дуже добрі відносини, адже померла сім`ї не мала, а ОСОБА_2 їй цю сім`ю замінила, допомагала та доглядала за нею.

Свідок ОСОБА_8 допитана у судовому засіданні повідомила про те, що є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_3 та матір`ю позивачки. Померла ніколи не виходила заміж та завжди була самотня. Вона дуже любила свою племінницю з малечку, вони завжди всі свята проводили разом. Десь з 2014 року вони почали мешкати разом та вести спільне господарство, через те, що померла стала почуватися погано, в неї був діабет та хворі нирки. Зазначила, що вони завжди були дуже дружні. Похованням померлої займалась ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_9 допитаний у судовому засіданні повідомив про те, що є рідним братом ОСОБА_2 . Останні роки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом. ОСОБА_2 допомогала їй по домогосподарству, готувала їжу та доглядала за нею. Чоловіка та власних дітей померла не мала.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис 2604 (а.с.7).

За час життя останній на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.10.1994 року Комітетом комунальної власності у АДРЕСА_3 , належала квартира за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

14.07.2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса від 14.07.2023 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею пропущений строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а також відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок. (а.с.39,47).

Згідно акту №58 від 29.06.2023 року виданою керівником ОСББ «Нікополь-3» ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зареєстрована, але проживає за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2014 року по теперішній час (а.с.16).

Місцем проживання фізичної особи згідно ч.1 ст.29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових доказів, електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Суд врахував, що показаннями свідків, які є сімейним лікарем померлої ОСОБА_3 , мати та брат позивачки ОСОБА_2 , що позивач з 2014 року постійно проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 . Із вказаних показів встановлено й те, що вони проживали однією сім`єю як родина та вели спільне господарство, мали доброзичливі стосунки.

Підстав ставити під сумнів показання свідків, у суду не має, ці показання є переконливими та логічними.

Крім того судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 повністю взяла на себе обов`язки по її похованню та організацію поминального обіду. Крім того, на ім`я позивача КП «Ритуальна служба» видала Свідоцтво про поховання № НОМЕР_2 та нею було підписано та оплачено договір-замовлення на організацію та проведення поховання, оплачено придбання необхідних атрибутів похоронного процесу.

Викладені вище обставини, підтверджуються залученими до матеріалів справи додатками наданими КП «Ритуальна служба», чеками, світлинами, привітаннями від ОСОБА_3 та поясненнями свідків (а.с. 65-68, 69-74, а.с.102-105).

Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другоїстатті 3 СК Українипро те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доказами дослідженими в судовому засіданні, підтверджується факт спільного проживання померлої ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_2 однією сім`єю, з 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , вони були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки.

Щодо визнання права власності на житло в порядку спадкування за законом суд прийшов до наступного висновку.

Згідно копії спадкової справи №197/2023, заведеної після померлої ОСОБА_3 , спадкова справа була заведена на підставі заяви ОСОБА_2 від 14.07.2023 року.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2023 року, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апальковим Є.В., ОСОБА_2 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із пропущення строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а також відсутню документів, що підтверджують родинний зв`язок.

У встановлений законом строк позивач не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини з поважних причин, через невірно отриману консультацію юристів, а також початок повномасштабної війни росії проти України, через що вона була у розпачі та взагалі не розуміла, що їй робити.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини дійсно з поважних причин.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У судовому засіданні встановлено та доведено, факт спільного проживання позивача разом із померлою, ведення ними спільного господарства, наявність спільних витрат на своє утримання та утримання квартири, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, та його ремонту.

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 надано достатньо доказів на підтвердження того, що вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в розумі статті 3 СК України, що дало можливість зробити висновок, що вони дійсно проживали однією сім`єю на протязі останніх п`яти років до її смерті і були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Відтак, враховуючи зазначені обставини, позивач має законні підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, та, як наслідок, визнання за позивачем права на спадкування як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-80, 141, 258, 263-265, 266 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 від імені та інтересах якої діє адвокат Любарець Сергій Станіславович, до Територіальної громади м.Нікополя в особі Виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати поважним пропущений строк ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 57,5 м2, житловою площею 39,4 м2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева