ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/816/24 Справа № 202/316/23 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лопатіної М.Ю., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» про стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» про стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 27.03.1989 року по 12.08.2022 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Новокраматорський машинобудівний завод».

Наказом № 220 «Про припинення трудового договору (контракту)» він був звільнений з посади слюсаря-ремонтника 5 розряду у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах.

Умовами колективного договору, укладеного між трудовим колективом та роботодавцем ПАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», передбачено право працівника при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію на отримання вихідної грошової допомоги у вигляді трьох розмірів середньої заробітної плати.

05 вересня 2022 року на його рахунок надійшли грошові кошти в розмірі 42299,69 грн., призначення платежу - заробітна плата.

В розрахунковому листі за вересень 2022 року було зазначено про нарахування компенсації за щорічну невикористану відпустку в розмірі 33755,92 грн та одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 20 611,73 грн.

Позивач вважає, що відповідач невірно розрахував розмір вихідної допомоги.

На думку позивача, вихідна допомога має обчислюватися, виходячи із середнього заробітку за грудень 2021 та січень 2022 року, та повинна складати 131094,01 грн (43698 грн. х 3).

Отже, сума недоплаченої йому вихідної допомоги становить 110 482 грн 28 коп (131094,01-20611,73).

З метою з`ясування умов і порядку нарахування сум вихідної допомоги при звільненні він звертався до відповідача з проханням надати відповідні розрахунки та копію колективного договору, але його звернення не були розглянуті.

За цих підстав позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновити цей строк, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» () на його користь недоплачену суму вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 110 482 грн 28 коп та середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію за період з 16 листопада 2022 року по 29 грудня 2022 року в розмірі 68 197 грн 12 коп, а також за період з 30 грудня 2022 року по день ухвалення рішення (а.с.3-11).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» про стягнення недоплаченої суми одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено (а.с.147-156).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилаючись на те, що судом не в повній мірі досліджено всі обставини у справі, які мають значення для справи, не надано їм належної правової оцінки, невірно застосовано норми матеріального права (а.с.158-166).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись законність та обґрунтованість рішення суду та на безпідставність доводів апеляційної скарги, просили, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.186-188).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

В порядку ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на посаді слюсаря-ремонтника Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод».

Пунктом 5.14 діючого Колективного договору Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» на 2020 рік було передбачено, що працівникам, які досягли пенсійного віку (або права на пенсійне забезпечення), що звільняються під час дії цього колективного договору, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, на пенсію за віком на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років, що пропрацював на підприємстві сумлінно, бездоганно і безперервно не менше: чоловіки - 20 років, жінки 15 років, проводити виплату одноразової допомоги за рахунок коштів підприємства: при звільненні працівника протягом двох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку (або набуття права на пенсійне забезпечення) у розмірі тримісячного середнього заробітку; при звільненні працівника після закінчення двох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку (або набуття права на пенсійне забезпечення), у розмірі місячного середнього заробітку).

28 лютого 2022 року на зазначеному підприємстві у зв`язку з неможливістю здійснювати виробничо-господарську діяльність з незалежних від підприємства причин, з метою захисту життя і здоров`я працівників, забезпечення збереження майнового комплексу був виданий наказ № 64 «Про зупинення діяльності і консервації», відповідно до якого тимчасово призупинено роботу товариства, законсервовано виробничі потужності, основні фонди, будівлі і споруди.

З 28 лютого 2022 року позивач перебував у вимушеному простої.

04 травня 2022 року дирекцією ПрАТ «НКМЗ» та профспілковим комітетом «Машметал» ПАТ «НКМЗ» було прийнято спільне рішення № 9, відповідно до якого зупинено дію розділів колективного договору на 2022 рік (додаток 1) до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Так, згідно з додатком 1 до спільного рішення № 9 від 04.05.2022 зупинено дію п. 5.14 колективного договору.

Водночас у п. 3 цього спільного рішення передбачено здійснювати виплату вихідної допомоги згідно з п. 5.14 Колективного договору на підставі затвердженої Методики (додаток 2) та дотриманням вимог до стажу працівників.

Зокрема, методикою нарахування вихідної допомоги передбачено здійснювати розрахунок допомоги виходячи з гарантованого мінімального рівня заробітної плати, встановленої в триразовому розмірі, наступним чином:ФОПсер.дн. = ГТС*Нчас./Дсер.дн., ФОП = ФОПсер.дн.* Дсер.дн. * 3, де ФОПсер.дн. - мінімальна середньоденна заробітна плата, грн.; ГТС- рівень погодинної тарифної ставки для оплати праці, з урахуванням мінімальних гарантій, затверджених державою, грн.; Нчас. - норма часу в місяці звільнення; Дсер.дн. - середня кількість робочих днів за попередні два місяці перед звільненням; ФОП- розмір допомоги, грн.

12.08.2022 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до вищевказаної Методики при звільненні відповідачем була виплачена позивачу одноразова допомога в сумі 20 611 грн73 коп.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення доплати вихідної допомоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають. Ураховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що у відповідача на час звільнення позивача не було обов`язку виплати сум вихідної допомоги, які є предметом спору, суд вважає, що підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно частини 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно частини 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

У статтях 43-46 Конституції України визначені основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю та соціальний захист.

Зокрема, статтею 43 Конституції передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено і який триває станом на час розгляду справи судом.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ХІ, який набув чинності 24 березня 2022 року і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 2 Розділу «Прикінцеві положення» КЗпП України регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

04 травня 2022 року дирекцією ПрАТ «НКМЗ» та профспілковим комітетом «Машметал» ПАТ «НКМЗ» було прийнято спільне рішення № 9, відповідно до якого зупинено дію розділів колективного договору на 2022 рік (додаток 1).

Згідно з цим спільним рішенням дія розділів колективного договору зупинена на термін з 04 травня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Суд першої інстанції врахував, що виплата вихідної допомоги, яка є предметом спору у даній справі, передбачена пунктом 5.14 Колективного договору, тому її призупинення відповідачем відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон не скасований, є чинним, неконституційним не визнаний, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Питання правомірності введення Державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, в тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз?яснено в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22.

Суд вважає, що оскільки на момент звільнення позивача дія п. 5.14 Колективного договору була зупинена, то обов`язок виплати позивачу у зв`язку з виходом на пенсію одноразової допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку у роботодавця був відсутній.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем було неправомірно внесено зміни до умов Колективного договору, чим обмежено його право на отримання одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, та, що відповідач був зобов`язаний здійснити виплату такої допомоги після закінчення 2022 року, зокрема у 2023 році, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і на що суд надав обґрунтовану відповідь.

Оскільки звільнення позивача у зв`язку з виходом на пенсію відбулося 12 серпня 2022 року, тобто після зупинення дії п. 5.14 Колективного договору, доказів відновлення в повному обсязі роботи підприємства не надано, воєнний стан досі триває, суд вважає, що на теперішній час підстав для здійснення перерахунку та доплати відповідачем позивачу одноразової вихідної допомоги, не виникло.

При цьому прийняття роботодавцем і профспілковим комітетом рішення про виплату вихідної допомоги, передбаченої пунктом 5.14 Колективного договору, на час зупинення його дії у розмірі, визначеному затвердженою Методикою, не суперечить законодавству та жодним чином не порушує прав позивача.

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення доплати вихідної допомоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Водночас суд відзначає, що зупинення дії п. 5.14 Колективного договору не позбавляє позивача після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з ним відповідний повний розрахунок.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати вихідної допомоги), то суд зазначає, що статтею 116 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця здійснити при звільненні працівника виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення.

Відповідно статті 117 КЗпП України в редакції, чинній з 19.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом встановлено, що у відповідача на час звільнення позивача не було обов`язку виплати сум вихідної допомоги, які є предметом спору, суд вірно вважав, що підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Лопатіна

М.Ю. Петешенкова