Провадження № 2/185/753/24
У Х В А Л А

05 лютого 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Ольхової К.А., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вказана вище цивільна справа.

В судовому засіданні представник відповідача просив надати строк для примирення шість місяців для збереження сім`ї.

В судовому засіданні позивач категорично заперечила проти надання строку для примирення, вказала, що з чоловіком не проживають з 2017 року, що підтверджується актом ОСББ, за цей час були спроби налагодити стосунки, остання на початку війни, після цього у подружжя почались сварки ще і на підставі політичних поглядів. Позивачка вказує, що чоловік пиячить, незаконно зберігає зброю, є прямою загрозою життю та здоров`ю як для неї, так і для дітей.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 442/6319/16-ц згідно постанови від 30.05.2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що подружжя не проживає разом з 2017 року, відповідач доказів в спростування вказаного не надав суду.

За цей час сторони намагались налагодити стосунки, однак ці спроби ні до чого не призвели, примирення не відбулось.

Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки з 2017 року до цього часу спроби примирення подружжя не призвели до налагодження стосунків, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.211, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про надання строку для примирення сторін відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Суддя: А. О. Врона