справа № 521/5289/23
провадження № 2/521/368/24
03 квітня 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого судді Михайлюка O.A.,
при секретарі Родіоновій Т.А.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС») до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків інфляційних збитків, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків інфляційних збитків, посилаючись на те, що відповідач не виконала своєчасно зобов`язання за кредитним договором та не здійснили жодних дій для виконання рішення суду по справі №2-1959/2010 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Оскільки відповідач не виконує зобов`язання, які встановлені як кредитним договором, так і рішенням суду, а кредитор має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат від суми боргу, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду.
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 жовтня 2010 року по справі №2-1959/2010 позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість про надання споживчого кредиту №0 від 05.12.2007 року та за додатковою угодою №1 від 30.01.2009 року в сумі 867920 грн. 90 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн..

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.01.2021 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі №2-1959/2010.

Відповідно до договору №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором №0.

Відповідно до Договору №16-05/23 про відступелення (купівлю-продаж) прав вимоги від 16 травня 2023 року ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило, а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором №0.

Тобто, до ТОВ «Дебт Форс» перейшли всі права ТОВ «Вердикт Капітал» щодо права майнової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 та рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 жовтня 2010 року по справі №2-1959/2010.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідачем не здійснено жодних дій для погашення заборгованості за кредитним договором № 0 та не виконано рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 жовтня 2010 року по справі №2-1959/2010.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц).

Нарахування 3% річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позивачем здійснено розрахунок суми інфляційних витрат та 3% річних станом на 07 лютого 2023 року за невиконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 жовтня 2010 року по справі №2-1959/2010.

Розмір заборгованості відповідно до наданого розрахунку за період з 07 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року складає 214724 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 29 (двадцять дев`ять) копійок, з яких: 53247 (п`ятдесят три тисячі двісті сорок сім) гривень 40 (сорок) копійок сума 3% річних, 161476 (сто шістдесят одна тисяча чотириста сімдесят шість) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок сума інфляційних витрат.

Наданий позивачем розрахунок суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону.

За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» суму 3% річних та інфляційних витрат за невиконання зобов`язань.

Статтею 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок, що підтверджується платіжним дорученням № від 23 лютого 2023 року.

Оскільки позовні вимоги про стягнення трьох відсотків інфляційних збитків задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 21900 (двадцять одна тисяча дев`ятсот) гривень, на підтвердження чого надав договір №03-01/2023 від 03 січня 2023 року про надання правової допомоги, акт №36 приймання-передачі наданих послуг від 16 січня 2023 року, заявку на надання юридичної допомоги №1, платіжну інструкцію №035853000 від 17 січня 2023 року на суму 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень.

Однак, із наданої платіжної інструкції не вбачається, що сплачена сума у розмірі 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень включає в себе і витрати на правову допомогу у розмірі 21900 (двадцять одна тисяча дев`ятсот) гривень за надання правової допомоги в рамках даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 21900 (двадцять одна тисяча дев`ятсот) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 261, 267, 526, 598, 599, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 280-283, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС») до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків інфляційних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстарції: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (, адреса: 02121 м. Київ, Харківське шосе б. 201/203, літ. №2а, оф. 602) 3% річних та інфляційні втрати по Договору №0 від 05.12.2007 року у розмірі 214724 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 29 (двадцять дев`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстарції: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (, адреса: 02121 м. Київ, Харківське шосе б. 201/203, літ. №2а, оф. 602) 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок в рахунок сплаченого судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

03.04.24