ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1398/24 Справа № 185/9688/23 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

27.07.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивач протягом тривалого часу (з 18 січня 1985 року по 13 травня 1996 року; з 19 березня 1997 року по 05 січня 1998 року; з 20 лютого 2003 року по 29 лютого 2004 року) працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля». 29 лютого 2004 року його було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача, 26 січня 1995 року з позивачем стався нещасний випадок. П. 11 акту форми Н-1 вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: прохідники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 під керівництвом бригадира ОСОБА_4 і г/майстра ОСОБА_5 проводили розбирання рами, встановленої рами арочного кріплення. Ременний встановлював кріплеукладення під верхняк. Москаль розкрутив правий замок кріплення і відніс праву стойку, потім ОСОБА_6 розкрутив скоби лівого замка і почав піднімати ліву стойку. В цей момент з кріплеукладення зісковзнуло верхнє арочне кріплення і при падінні, ударило ОСОБА_7 по голові і лівій руці. Згідно з п. 11.3 акту причинами нещасного випадку встановлено: неправильна установка кріплеукладника відносно середини верхняка арочного кріплення, що призвело до його зсуву. Неуважність та необережність всіх працівників, зайнятих на розбиранні раніше встановленої рами, хоч ця робота була найважливішою і небезпечною в нічні зміни. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, був змушений проходити лікування, що підтверджується випискою від 12.02.1995 року. Відповідно до виписки від 12 лютого 1995 року позивач має скарги на головну біль, слабкість, нудоту. Встановлено діагноз: струс головного мозку, забій голови, відрив кісткового фрагменту від променевої кістки. У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з нещасним випадком, пов`язаного з виробництвом суму грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн. (а.с.1-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопад 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві - відмовлено (а.с.71-73).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема зазначено, що судом першої інстанції не було враховано характер і обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, характер немайнових витрат, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", 18.01.1985 року прийнятий підземним учнем гірничого з повним робочим днем в шахті, 13.05.1996 року звільнений згідно ст. 38 КЗпП України, 20.02.2003 року прийнятий прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 29.02.2004 року позивач звільнений за здійсненні прогули у відповідності ст.40 п. 4 КЗпП України.

На підставі висновку комісії згідно акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, який стався 26.01.1995 року о 12 год.45 хв. від 27.01.1995 року шахта «Дніпровська» ОСОБА_6 порушив п.2 інструкції по охороні праці. Причини нещасного випадку: 1.Неправильна установка крепіжукладчика відносно середини верхньої арочної креп., що призвело до його зповзанню.2. Неуважність і недбалість всіх робітників, занятих на розбірці раніше установленої рами, хоча ця робота була найважливішою і небезпечною в нічну зміну.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, ОСОБА_1 , поступив у стаціонар 26.01.1995 року, виписаний 12.02.1995 року, діагноз: струс головного мозку. Забій голови. Відрив кісткового фрагменту від променевої кістки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та не обґрунтованими.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах законодавства.

Так, частина 4 статті 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.440-1 ЦК Української РСР, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII, встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: з позовної заяви позовної заяви, позивач просить стягнути моральну шкоду з підприємства, посилаючись як на підставу відшкодування моральної шкоди нещасний випадок на виробництві, що підтверджується Актом форми Н-1, складеного 27 січня 1995 року, зазначає, що моральні страждання підтверджуються випискою з лікарні, згідно якої позивач проходив лікування з 26.01.1995 року по 12.02.1995 року.

Однак, право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Позивачем, а ні суду 1 інстанції, а ні суду апеляційної інстанції не надано висновку МСЕК, яким би було встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями або виробничою травмою.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тобто, позивачем не доведено належними та допустимими доказами твердження про те, що у зв`язку з отриманою в 1995 році травмою порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, твердження про тривале лікування спростовуються випискою з лікарні, згідно якої позивач проходив лікування з 26.01.1995 року по 12.02.1995 року, інших доказів проходження лікування позивачем не надано, доказів втрати професійної працездатності не надано також.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, враховуючи те, що нещасний випадок стався з позивачем 26.01.1995 року, про що складено Акт №14 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1.

Також, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що він зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя істотних змін у житті позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат,відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України,не проводиться

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: