Справа № 644/ 9225 /23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря судового засідання Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить: 1) зменшити розмір аліментів утримуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини заробітної плати щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; 2) зменшити розмір аліментів утримуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частини до 1/6 частини заробітної плати щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в нього з відповідачем ОСОБА_3 є спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2010 року по справі № 2-7833/10/03 з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 25 % (1/4 частина) усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 14.10.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, від іншого шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 в нього є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заявою ОСОБА_2 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 28.07.2023 року по справі № 644/5237/23 видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.07.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що за вказаними рішеннями суду з нього фактично стягуються аліменти в розмірі частини заробітку на утримання двох дітей. Він є єдиними членом родини хто має роботу та отримує дохід, а тому змушений самостійно утримувати та забезпечувати всю родину. Крім того, на його утриманні також знаходиться дружина ОСОБА_2 , яка тимчасово не працює, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішеннями суду.

Позивач вважає, що при визначенні розміру аліментів, суд має враховувати положення ст. 182 ЦПК України. Оцінюючи свій матеріальний стан позивач зазначає, що він має реальну можливість сплачувати щомісячно аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/6 частини свого доходу на кожну дитину, щоб загалом обидва стягнення становили 1/3 частину від всіх видів його доходу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача до суду надійшла заява в якій він просить суд справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява в якій вона зазначила, що проти задоволення позову не заперечує, просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомила.

Протягом встановленого строку, відповідачами відзив на позовну заяву не подавався.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який фактично проживає з відповідачем ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2010 року по справі № 2-7833/10/03 з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 25 % (1/4 частина) усіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 14.10.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, від іншого шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 в нього є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За заявою ОСОБА_2 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 28.07.2023 року по справі № 644/5237/23 видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.07.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що за вказаними рішеннями суду з нього фактично стягуються аліменти в розмірі частини заробітку на утримання двох дітей. Він є єдиними членом родини хто має роботу та отримує дохід, а тому змушений самостійно утримувати та забезпечувати всю родину. Крім того, на його утриманні також знаходиться дружина ОСОБА_2 , яка тимчасово не працює, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішеннями суду.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов`язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вказане вбачається, що для зменшення аліментів необхідні певні умови.

За змістом вказаної норми розмір аліментів, у разі пред`явлення позову про їх зменшення, повинен визначатися виходячи з наведених у статті підстав, зокрема, матеріального становища та сімейного стану платника з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, на утримання якої вони стягуються. При цьому, зміни, що відбулися у матеріальному та сімейному стані платника мають бути такими, що ставлять його самого у скрутне становище.

Аналізуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку зазначені вище умови відсутні. Зокрема, позивачем до позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували його доходи, погіршення його матеріального стану, після винесення судових рішень про стягнення аліментів на утримання дітей та понесені ним реальні витрати на утримання дітей від різних шлюбів. Доказів матеріального стану, що ставлять позивача у скрутне матеріальне становище також не надано.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з ОСОБА_2 .

Суд критично відноситься до посилання позивача як на підставу зменшення розміру аліментів, народження дитини від іншого шлюбу та стягнення на неї аліментів.

Сам по собі факт народження у позивача синаОСОБА_6 від шлюбу з ОСОБА_2 , не впливає на матеріальне становище останнього та на його можливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 від шлюбу з ОСОБА_3 , оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що у нього суттєво погіршилось матеріальне становище, після винесення судового рішення від 12.11.2010 року по справі № 2-7833/10/03 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та рішення від 28.07.2023 року по справі № 644/5237/23 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та що він за своїм матеріальним станом та станом здоров`я не має можливості сплачувати аліменти на утримання двох дітей від різних шлюбів у розмірах визначених судом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано жодних доказів про його суттєві зміни, які відбулися як після винесення рішення суду від 12.11.2010 року так і після винесення судового наказу 28.07.2023 року його матеріального чи сімейного стану чи інших змін, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, підстави для зменшення розміру аліментів, визначені ст. 192 СК України відсутні.

Враховуючи те, що позивач є чоловіком працездатного віку, має можливість працевлаштування та отримання стабільного доходу, доказів того, що він являється інвалідом до позову не додано суд, приходить до висновку, що позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в раніше визначеному розмірі.

З системного аналізу норм СК України, якими визначені питання, що мають враховуватися при визначені розміру аліментів, їх зміні та інше (ст. ст. 182, 192 СК України) вбачається, що в разі вимоги позивача про зміну розміру аліментів у вигляді їх зменшення, останній має довести в суді обставини, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та негативно впливають на здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі.

Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приймаючи до уваги, що позивачемне доведено підстави позову про зменшення розміру аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 95, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2024 року.

Суддя: А. К. Сітало