Провадження № 2/947/351/24
18.04.2024 Київський районний суд у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
за участю секретаря - Грабової Т.П.,
При цьому представник позивача посилається на те, що Територіальна громада м.Одеси, як власник земель комунальної власності в особі Одеської міської ради, вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав у зв`язку з незаконним будівництвом господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , реєстрацією права власності за відповідачкою ОСОБА_1 на таку будівлю, оскільки її будівництво відбулось за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка не була відведена для такої мети у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації з ДРРПНМ право власності на господарську будівлю загальною площею 28,3 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі листа, серія та номер: б/н, виданого 19.02.2021, видавник: ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД»; технічного паспорта, серія та номер: б/н, виданого 19.02.2021, видавник: ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД». Спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради 13.03.2023 було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , з метою огляду земельної ділянки. За результатами огляду встановлено, що на земельній ділянці орієнтовною площею 20,0 кв.м. за вищезазначеною адресою розташована одноповерхова нежитлова будівля, яка використовується як пункт прийому вторинної сировини. Зазначена земельна ділянка рішенням Одеської міської ради у власність або користування не надавалась. Таким чином, земельна ділянка, забудована спорудою орієнтовною площею 28,3 кв.м., використовується без правовстановлюючих документів. Крім цього, на даний час самочинно збудована господарська будівля, загальною площею 28,3 кв.м., розташована на земельній ділянці комунальної власності, використовується без введення в експлуатацію у передбаченому законом порядку. Представник позивача зазначив, що у даній ситуації наявні декілька ознак самочинно будівництва, а саме: будівництво ОСОБА_1 будівлі проводилось на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена у встановленому законом порядку, а також за відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, що зумовлює наявність на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси самочинно збудованого об`єкта та унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження власником - територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом. Крім цього, ОСОБА_1 за відсутності вказаних документів, протиправно зареєструвала право власності на самочинно збудовану господарську будівлю шляхом реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, рішення державного реєстратора ОСОБА_2 від 26.02.2021 року (індексний номер: 56832629), яким відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та проведено державну реєстрацію права власності на господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , є незаконним та таким, що прийняте з грубим порушенням встановленого порядку державної реєстрації щодо новостворених об`єктів нерухомого майна. Однак, державний реєстратор, проігнорувавши відсутність у заявника документів, які є обов`язковими для державної реєстрації новоствореного об`єкта нерухомого майна, прийняв рішення про державну реєстрації прав, що, в свою чергу, призвело до незаконного визнання і підтвердження державою в особі державного реєстратора факту виникнення речових прав на об`єкт самочинного будівництва, розташованого на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Враховуючи те, що відповідачкою ОСОБА_1 самочинно збудовано нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим зайнято земельну ділянку площею 28,3 кв.м., що належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, а тому вони звертаються до суду з даним позовом. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачки витрат по сплаті судового збору.
Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в подальшому надала до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, в зв`язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 26.02.2021 державним реєстратором Турецьким Олександром Сергійовичем прийнято рішення від 26.02.2021 (індексний номер: 56832629), яким відкрито розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та проведено державну реєстрацію права власності за відповідачкою ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості, господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,3 кв.м.. Підставою для прийняття державним реєстратором такого рішення став лист, серія та номер: б/н, виданий 19.02.2021, видавник: ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД»; технічний паспорт, серія та номер:б/н, виданий 19.02.2021, видавник: ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД».
Разом з тим, Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради листом від 21.03.2023 за вих. № 01-18/317 повідомив, що відсутня інформація щодо прийняття Одеською міською радою рішень про передачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 у власність (користування). Спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради 13.03.2023 було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 а з метою огляду земельної ділянки. За результатами огляду встановлено, що на земельній ділянці орієнтовною площею 20,0 кв.м. за вищезазначеною адресою розташована одноповерхова нежитлова будівля, яка використовується як пункт прийому вторинної сировини.
Також, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 28.02.2023 за вих. № 01-11/339 повідомив, що дані про видачу містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 відсутні, дозволи на виконання будівельних робіт також не значаться.
Крім того, листом від 08.03.2023 № 679/03.01-07 Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомило, що інвентаризаційну та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано.
Згідно ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування, землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до статей 124-126 ЗК України обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.
Так, відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 01.03.2023 № 01-8/50-вх в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру щодо об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто, будівництво нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 а здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи щодо будівництва нового об`єкта нерухомості, чи належно затвердженого проекту.
Як вбачається з характеристик господарської будівлі, відображених в технічному паспорті, виготовленому 19.02.2021 ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД», фундаментом вказаної будівлі є бетон, стіни - металеві, покрівля - рулонна, підлога - лінолеум.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
При цьому, згідно з визначеним Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» підтвердження заявником наявності у нього права власності або користування земельною ділянкою здійснюється як на етапі отримання вихідних даних, так і на етапі отримання дозвільних документів на проведення будівельних робіт шляхом подання документу, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію.
Згідно ч. 1,2 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
В свою чергу, фізична або юридична особа перед початком проведення будівельних робіт повинна подати виконавчому органові міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи та одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 28.02.2023 за вих. № 01-11/339 повідомлено, що містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровані. Також зазначили, що в журналі реєстрації дозволів інспекції ДАБК м. Одеси дозвіл на виконання будівельних робіт за вищевказаною адресою не значиться.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відсутність проектної документації є істотним порушенням ст. ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 26, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН А.2.1-1-2014 «Інженерні вишукування для будівництва».
У відповідності до приписів ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю та видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.
Згідно зі ч. 7 цієї ж статті виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Крім цього, на даний час самочинно збудована господарська будівля, загальною площею 28,3 кв.м., розташована земельній ділянці комунальної власності, використовується без введення в експлуатацію у передбаченому законом порядку.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачкою ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво нежитлової будівлі, загальною площею 28,3 кв.м., за відсутності проектної документації, яка мала розроблятись з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотримання вимог законодавства та будівельних норм, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт та використовується без введення в експлуатацію.
Тобто, будівництво проводилось на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена у встановленому законом порядку, а також за відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, що зумовлює наявність на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси самочинно збудованого об`єкта та унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження власником - територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом.
Слід зазначити, що наявність державної реєстрації речових прав в ДРРПНМ на господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , створює передумови для подальшого проведення будівельних робіт, незаконного відчуження новозбудованого об`єкта третім особам та створює підстави для незаконного використання та подальшої забудови земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м Одеси, розташованої під таким об`єктом.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Водночас, ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно зі ч. 1 ст. 5 цього ж Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, яка набрала чинності 01.01.2016 року (далі - Порядок).
Відповідно до п. 12 Порядку реєстрації в редакції, що діяла на момент вчинення реєстраційної дії, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Згідно з п. 41 Порядку реєстрації в редакції, що діяла на момент вчинення реєстраційної дії, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта: 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.
Слід зазначити, що імперативна вимога законодавства щодо надання під час державної реєстрації речових прав на новостворений об`єкт нерухомого майна документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта зумовлена необхідністю підтвердження правомірності забудови заявником території, порядок якої встановлений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Незважаючи на вищевикладені приписи законодавства, державним реєстратором Турецьким О.С. проведено державну реєстрацію права власності за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Так, підставами для державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 стали наступні документи: лист, серія та номер: б/н, виданого 19.02.2021, видавник: ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданого 19.02.2021, видавник: ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД».
Проте, вищевказані підстави виникнення права власності не відповідають вимогам чинного законодавства стосовно реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки, по-перше, технічний паспорт - це документ, який має довідкову інформацію лише про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристики покрівлі та фундаменту.
По-друге, лист, серія та номер: б/н, виданий 19.02.2021 року ТОВ «КИЇВ МІСТО БУД», містить інформацію тільки про те, що проведена інвентаризація господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, ані технічний паспорт, ані вказаний лист не є правовстановлюючими документами, що посвідчують виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна, та не можуть бути підставою для реєстрації права власності на самочинно збудований об`єкт, оскільки не входять до переліку документів, визначених законодавством, на підставі яких має проводитись реєстрація права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна з відкриттям розділу.
Згідно з п. 1.1 Положення по Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 року № 809 (надалі - Положення), адресний реєстр міста Одеси - це електронна база даних, яка містить відомості про адреси об`єктів нерухомого майна, розташованих на території міста Одеси.
Відповідно до п. 4.4. даного Положення єдиним документом, який підтверджував присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна у м. Одесі на момент проведення згаданої державної реєстрації (крім земельних ділянок), було відповідне розпорядження районної адміністрації Одеської міської ради, яке видавалось на підставі довідки з Адресного реєстру м. Одеси про резервування адреси відповідного нерухомого майна.
При цьому, ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації не надано відповідне розпорядження районної адміністрації Одеської міської ради про присвоєння вищевказаної адреси.
Таким чином, реєстрація права власності на спірну господарську будівлю за ОСОБА_1 проведена всупереч приписам законодавства.
Як зазначалось раніше, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради листом від 08.03.2023 за вих. № 679/03.01-07 повідомило, що станом на 31.12.2012 за даними інформаційної бази відсутня інформація про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, станом на 06.03.2023 року інвентаризаційна та реєстраційна справа на даний об`єкт не зареєстровані.
До створення єдиної системи органів державної реєстрації прав реєстрація об`єктів нерухомості проводилась комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації, тобто до 31.12.2012 (п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Бюро технічної інвентаризації проводили державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно згідно із вимогами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 та на підставі документів, що визначені цим положенням.
Згідно із п. 1.5 Тимчасового положення державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно, як житлові будинки; квартири; будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.
Відповідно до абз. 3 п. 1.6 Тимчасового положення (в редакції, яка існувала на момент реєстрації права власності) не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди.
Таким чином, за відсутності у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» інформації про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 а до 31.12.2012 та відсутності реєстрації інвентаризаційної та реєстраційної справи на даний об`єкт, можна зробити висновок, що вперше право власності на вказаний об`єкт зареєстровано у 2021 році, а раніше за вказаною адресою не існувало спірної будівлі у визначених на даний час характеристиках.
Так, Велика Палата Верховного Суду у п.п. 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 вказала на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів ст. 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п. 56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц зазначила, що здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт не означає припинення правового режиму цього майна як самочинного будівництва.
Таким чином, наявність державної реєстрації права власності на господарську будівлю по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не змінює його статусу як об`єкту самочинного будівництва, а тому рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
Абзац 2 частини 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Отже, державна реєстрація речових прав на господарську будівлю суперечить положенням законодавства та порушує права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку комунальної власності, розташовану під таким об`єктом, а тому рішення державного реєстратора ОСОБА_2 від 26.02.2021 за індексним номером: 56832629 підлягає скасуванню, що є підставою для закриття розділу в ДРРПНМ на спірний об`єкт нерухомого майна загальною площею 28,3 кв.м.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 самочинно збудовано нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим зайнято земельну ділянку площею 28,3 кв.м., що належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва.
Як зазначалось раніше, Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки для будівництва нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 .
В свою чергу, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку та державної реєстрації майнового права на неї, а відсутність у цієї особи таких документів, свідчить про самовільне зайняття вказаної земельної ділянки.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Крім того, відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.
Відповідно до п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України до способів захисту прав на земельні ділянки належить, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Такий спосіб судового захисту спрямований на припинення порушення прав осіб, які є власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких здійснено самочинне будівництво, а також відновлює становище, яке існувало до здійснення протиправної забудови.
У відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України).
При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги Одеської міської ради законними, обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.4,10,12,13,18,19,81,211,247,258,259,273,280-282,352 ЦПК України, суд,-
Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення господарської будівлі площею 28,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Одеської міської ради (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: ідентифікаційний код: 26302537, р/р НОМЕР_2 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) сплачений судовий збір в розмірі 6710 (шість тисяч сімсот десять) гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2024.

Суддя: ОгреничІ.В.