Справа № 464/1220/24
пр.№ 2/464/768/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2024 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.,

секретар судового засідання Ліщук Ю.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів і до 01.02.2024, у розмірі 47161,73 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь фактично понесені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 49603 грн., а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14.09.2009 шлюб між ними розірвано. Відповідач не цікавиться навчанням сина, не дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Інколи відповідач оплачує аліменти присуджені судом. Її дохід невеликий, і їй щоразу важче належним чином утримувати сина, відтак вона вимушена користуватись кредитними коштами. Син навчається на 1 курсі денної форми навчання відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж НУ «Львівська політехніка», навчання платне, а відтак вона несе додаткові витрати. Вартість навчання становить за перший курс 19000 грн., підготовка до навчання становила 5500грн. Також сину придбано смартфон «Xiomi» вартістю 8238 грн, ноутбук «Lenovo» з послугами налаштування операційної системи та програмами, вартістю 55548 грн., що також відноситься до додаткових витрат. Окрім того, в сина була необхідність в отриманні послуг стоматолога, та здачі аналізів вартістю 4920 грн. Окрім того, 15.02.2024 між нею та адвокатом Карповою О.В. укладено договір про надання консультацій, правової допомоги. Відповідно до акту виконаних робіт від 19.02.2024 вартість правової допомоги становить 4000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 13.03.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

08.04.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив позовні вимоги позивача. Зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем належним чином необґрунтовано, та не надано доказів, що придбання ноутбука, смартфона пов`язано, зокрема, з розвитком здібностей дитини у відповідних науках, потребою відвідування додаткових занять з відповідними фахівцями, тренінгів, що потребувало придбання даної техніки. Також позовна заява не містить даних, відповідно до яких можливо було б зробити висновок про обов`язковість відвідувань дитиною стоматолога. Позивачем не наведені докази особливого характеру даного «захворювання», його винятковості та того, що суми аліментних зобов`язань буде недостатньо для забезпечення здорового розвитку дитини. У справі відсутні докази про наявність додаткових витрат на лікування дитини. Не заслуговують на увагу вимоги про стягнення витрат на навчання дитини. Не підлягають задоволенню також вимоги про стягнення неустойки, оскільки станом на 29.03.2024 у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила такий задоволити повністю. Крім того подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначила, що сума заборгованості відповідача по аліментах згідно розрахунку до дня погашення заборгованості становила 15610 грн., а саме за період з 01 квітня 2022 року по 29 лютого 2024 року включно. Просила стягнути неустойку у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення та додаткові витрати на утримання дитини.

Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що позов суперечить інтересам дитини. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який в подальшому розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №402 від 11.12.2009.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 21 лютого 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, підтверджується, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, судом встановлено, що на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21.06.2019, змінено розмір стягуваних аліментів із ОСОБА_3 за судовим рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.09.2017, та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 грн на дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цього рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

22 липня 2019 року на виконання вищезазначеного рішення суду Сихівським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №464/842/19, який пред`явлено до виконання до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження №59754220, вбачається, що станом на 01 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів становила 13765 грн.

29 березня 2024 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_6 , відповідно до якого заборгованість відсутня.

Звертаючись із позовними вимогами, ОСОБА_1 з врахуванням уточнень просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2022 року по 29 лютого 2024 року, тобто від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення.

З вищезазначеного розрахунку заборгованості від 29.03.2024 вбачається, що за період з 01 квітня 2022 року по 29 лютого 2024 року у ОСОБА_3 наявна заборгованість станом на останній день лютого 2024 року становить 15610 грн. Дана заборгованість погашена в березні 2024 року.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верхового Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Згідно з наданим позивачем розрахунком пеня за прострочення ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 47161,73 грн.

Однак, враховуючи вимоги ч.1 ст.196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, тобто 15610 грн.

Із врахуванням вищенаведеного, враховуючи кількість днів прострочення відповідачем виконання зобов`язання зі сплати аліментів, розмір простроченого зобов`язання, суму пені, яка утворилась з огляду на розмір простроченого зобов`язання, а також положення частини другої статті 196 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення неустойки слід задовольнити частково та стягнути на її користь із відповідача ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2022 по 29.02.2024 в розмірі, яка не перевищує 100% розміру заборгованості по аліментах на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто в сумі 15610 грн.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати на утримання дитини - це не додаткові кошти, які належить стягувати з платника аліментів через те, що сума аліментів не покриває всіх необхідних витрат на дитину, які включають в себе, зокрема, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, підручників, оплату навчання в школі, проведення дозвілля дитини.

Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 у справі № 320/383/19, постанова Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, якщо дитина потребує навчання саме у цьому навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття; висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що дитина навчається у відокремленому структурному підрозділі «Технологічний фаховий коледж НУ «Львівська політехніка», де навчання є платним, а також дитині був придбаний смартфон та ноутбук. Окрім того, в сина була необхідність в отриманні послуг стоматолога та здачі аналізів. Вказане на її думку є додатковими витратами.

Разом з тим, суд зазначає, що навчання дитини з метою здобуття фахової передвищої освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Щодо витрат на стоматологічні послуги, то суд зазначає наступне.

Із долучених до матеріалів справи касових чеків про оплату стоматологічних послуг не можливо встановити хто оплачував такі послуги та кому вони надавалися.

До особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що профілактичне лікування у стоматологічній клініці не є тими особливими обставинами, які вимагають додаткових матеріальних витрат.

Крім того, позивач не довела належними та допустимими доказами, що придбання смартфона вартістю 8238 грн. та ноутбука загальною вартістю 55548 грн., було спрямовано саме на розвиток здібностей дитини та забезпечення її дистанційного навчання і не є способом забезпечення її дозвілля.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що понесені нею витрати на дитину є додатковими та підлягають пропорційному стягненню з відповідача, як батька дитини, та такі не зумовлені, зокрема, розвитком здібностей дитини чи тяжкою хворобою, а тому у задоволенні вимог позову в частині стягнення додаткових витрат слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до абз.5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем до позовної заяви додано подано договір про надання правничої допомоги №1 від 15.02.2024, та акт виконаних робіт №19/02/2024, згідно якого вартість надання послуг становить 4000 грн.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.08.2019 у справі №915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, те що адвокат участі в судовому засіданні не брав, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та беручи до уваги те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 1000 гривень.

Окрім цього, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 141, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 квітня 2022 року по 29 лютого 2024 року в сумі 15610(п`ятнадцять тисяч шістсот десять) грн.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1000(одна тисяча) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 22 квітня 2024 року.

Головуючий Борачок М.В.