КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4677/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Стародумової Анни Сергіївни в інтересах Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року у складі судді Будзан Л.Д.,

у цивільній справі за заявою Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області, заінтересовані особи: акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», ОСОБА_2 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулося у суд із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, що перебуває у володінні «Перший Український Міжнародний Банк» щодо руху грошових коштів по банківському рахунку, що належить ОСОБА_2 , за період з 13 грудня 2019 року по 30 вересня 2020 року в розрізі контрагентів з наданням дати проведення операцій, суми платежів, найменування, кодів ЄДРПОУ.

Заяву обґрунтовано тим, що у заявника відсутні будь-які документи для здійснення перевірки господарської діяльності ППФО ОСОБА_2 , а в інший спосіб ніж за ухвалою суду їх отримати не можливо, оскільки вказана інформація містить банківську таємницю.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року заяву Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області задоволено частково. Зобов`язано АТ «Перший Український Міжнародний Банк» розкрити для ГУ ДПС у Запорізькій області інформацію, що містить банківську таємницю відносно ОСОБА_2 в частині інформації про рух коштів (список операцій) за період з 13 грудня 2019 року по 30 вересня 2020 року по банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Перший Український Міжнародний Банк». У решті вимог заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі Стародумова А.С. в інтересах ГУ ДПС у Запорізькій області просить частково скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволені заяви ГУ ДПС у Запорізькій області в частині розкриття відомостей щодо руху коштів із рахунку ОСОБА_2 із зазначенням інформації про контрагентів суд дійшов неправильного висновку про те, що розкриття інформації можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів.

Вказує, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межа та обсягах визначених законом. Підставою для розкриття податковим органам інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

Зазначено, що стосовно обов`язку банку про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, щодо певної особи, то його можна зобов`язати розкрити лише інформацію про контрагентів цієї особи (найменування, реквізити тощо), а не зобов`язувати розкривати щодо цього контрагента банківську таємницю, оскільки така особа не була залучена до участі у справі.

Вважає, неправомірним рішення Подільського районного суду м. Києва в частині відмови у задоволенні заяви про розкриття банківської таємниці відносно контрагентів.

В судовому засіданні Стародумова А.С. в інтересах Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області просила апеляційну скаргу задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належно, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за доцільне розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Запорізькій області отримано інформацію від державного реєстратора щодо припинення 30.09.2020 підприємницької діяльності ППФО ОСОБА_2 (а.с. 4-5).

Згідно Наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 13.06.2023 № 987-н з 13.06.2023 повинна розпочатись позапланова виїзна перевірка господарської діяльності ППФО ОСОБА_2 , за період з 21.11.2019 по 3.09.2020, у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності (а.с. 6).

Фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області 13.06.2023 здійснено вихід за податковою адресою платника: АДРЕСА_1 , та в результаті такого виходу встановлено, що ОСОБА_2 за податковою адресою відсутній, про що складено акт щодо неможливості проведення перевірки, у зв`язку з відсутністю платника податків - фізичної особи за податковою адресою від 14.06.2023 № 562/08-01-24-07/ НОМЕР_2 . Другий примірник акта направлено ППФО ОСОБА_2 в порядку, передбаченому п. 2 ст. 42 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами) за податковою адресою (№ відправлення 264 від 15.06.2023) (а.с. 9).

15.06.2021 на адресу ППФО ОСОБА_2 було направлено запити від №36396/6/08-01-24-06 та від 05.01.2023 №308/6/08-01-24-07-09 про надання інформації та документального підтвердження (а.с. 16-24).

01.08.2023 ГУ ДПС у Запорізькій області направлено запит № 6447/5/08-01-24-07- 09 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області про встановлення місцезнаходження платника податків за податковою адресою (а.с. 14-15).

Відповіді на зазначені письмові запити контролюючим органом не отримано.

Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок» ППФО ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) для проведення розрахункових операцій використовував наступний банківський рахунок в AT «Перший Український Міжнародний Банк», МФО 334851: № НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви, в частині розкриття відомостей щодо руху коштів із рахунку ОСОБА_2 із зазначенням інформації про контрагентів, суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2022 у справі № 686/17917/21, з якої убачається, що розкриття банками інформації, яка містить банківську інформацію, в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відповідно до частини першої статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.

Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 20.1.5 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України "Про банки і банківську діяльність" та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Саме по собі неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких проведення перевірки є неможливим або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У пункті 73.3 статті 73 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Статтею 348 ЦПК України передбачено, що в заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, зокрема обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено.

Згідно з частиною другою статті 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Отже, у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.

Розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів.

Схожий за змістом висновок Верховний Суд зробив у постановах від 19 травня 2022 року у справі № 386/17441/21, від 08 червня 2022року у справі № 686/17998/21, від 18 лютого 2020 року у справі № 761/4673/19, від 27 червня 2022 року в справі № 686/17906/21, від 21 липня 2022 року у справі № 686/17914/21, від 21 квітня 2022 року у справі № 761/8629/19.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що враховуючи, що документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо правильності нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування проводилася щодо ФОП ОСОБА_2 й суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ГУ ДПС у Запорізькій області не надало суду доказів щодо проведення в установленому порядку перевірки з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 податкового законодавства та/або неможливості вчинення дій відповідно до способів реагування, передбачених законом, а також не довело існування обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці, а тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Стародумової Анни Сергіївни в інтересах Головного управління державної податкової служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: