СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11802/23

пр. № 2-о/759/75/24

29 січня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі Шило М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 р. адвокат Томаров І.Є., який представляє інтереси заявника, звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною заявою у якій просить встановити юридичний факт, що інформація, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 о 07:32 на веб-сайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» у публікації під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_5»за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6, є недостовірною та такою, що порушує гідність та посягає на ділову репутацію ОСОБА_1 .Заявник вважає, що публікація, поширена в мережі Інтернет невідомим автором на вебсайті, власника якого неможливо встановити, містить недостовірну інформацію про нього, оскаржувані недостовірні твердження формують негативну громадську думку про заявника, руйнують його репутацію, при цьому, вони не підтверджені доказами, а тому є такими, що порушують право заявника на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Вказує, що спірні висловлювання є фактичними твердженнями, а отже можуть бути спростовані.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2023 р. відмовлено у відкритті провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 р. ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.11.2023 р. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування та відкрито окреме провадження у цивільній справі.

У судовому засіданні 29.11.2023 р. представник заявника надав пояснення по суті справи.

У судове засідання 29.01.2024 р. представник заявника не з`явився, подав клопотання про розгляд заяви за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

З огляду на викладене, врахувавши думку представника заявника, викладену у його заяві, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника заявника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За даними матеріалів справи судом встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_4 на вебсайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» розміщено публікацію під заголовком «В Україні діють логістичні компанії, що пов`язані з керівництвом російскої залізниці» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі - публікація).

Факт розміщення публікації на вебсайті «368.media» підтверджується звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту вебсторінки у мережі Інтернет № 127/2023-ЗВ від 08.06.2023, виданим Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес».

Автором публікації на вебсайті «368.media» вказано особу під назвою « ОСОБА_4 ».Дані, які дозволили б ідентифікувати реальну фізичну особу-автора публікації або зв`язатись із ним/нею на вебсайті не зазначено.

Для встановлення особи-автора публікації, 07.06.2023 року представник заявника направив адвокатський запит № 225 на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_8, що вказана на сторінці «Контакти» вебсайту «368.media». В адвокатському запиті № 225, представник заявника просив редакцію Незалежного антикорупційного проекту «368.media» повідомити інформацію, що надасть змогу ідентифікувати автора публікації, а саме ПІБ, місце проживання (місце реєстрації), адресу електронної пошти, номер телефону автора. Однак, жодної відповіді на адвокатський запит № 225 Заявник або його представник не отримували.

З метою встановлення факту реєстрації Інтернет-видання «368.media» як друкованого ЗМІ або подання заявки на реєстрацію як онлайн-медіа, 12.06.2023 року представник заявника направив: адвокатський запит № 231 до Міністерства юстиції України та ДП «Національні інформаційні системи», з проханням повідомити чи зареєстровано Незалежний антикорупційний проект «368.media», розміщений на вебсайті «368.media», як друкований засіб масової інформації станом на 30.03.2023 у Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації; та адвокатський запит № 233 до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, з проханням повідомити чи зареєстровано Незалежний антикорупційний проект «368.media», розміщений на вебсайті «368.media», як медіа станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 (або чи подано станом на ІНФОРМАЦІЯ_7 заяву встановленої форми та необхідні документи для реєстрації зазначеного суб`єкта у сфері медіа.

14.06.2023 року представник заявника отримав: відповідь № 2649/13.1-16 на адвокатський запит № 231 від ДП «Національні інформаційні системи», в якій ДП повідомляє, що оскільки функціонування Реєстру друкованих ЗМІ припинено з 31.03.2023, а надання з нього інформації, у будь-який спосіб, не передбачено чинними нормативно-правовими актами, у ДП відсутні підстави та технічні можливості для надання запитуваного у адвокатському запиті; та відповідь на адвокатський запит № 233 від Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, якою повідомлено, що «Незалежний антикорупційний проект «368.media» не зареєстровано у Реєстрі суб`єктів у сфері медіа та відомості про нього відсутні, а також що станом на 13.06.2023 року, до Національної ради не надходила від такого суб`єкта заява про реєстрацію у сфері медіа.

16.06.2023 року представник заявника отримав відповідь № 77661/90920-33-23/19.2 від 15.06.2023 на адвокатський запит № 231 від Міністерства юстиції України, в якій Мін`юст повідомляє, що з 31 березня 2023 року припинив своє функціонування Державний реєстр друкованих засобів масової інформації. Міністерство юстиції України здійснювало свої повноваження у сфері державної реєстрації/перереєстрації друкованих засобів масової інформації до набрання чинності Закону про медіа. Принагідно зазначаємо, що з питань державної реєстрації суб`єктів друкованих або онлайн-медіа необхідно звертатися до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення.

На вебсайті «368.media», зокрема на сторінці «Угода користувача», відсутня інформація про власника (фізичну або юридичну особу) вебсайту або доменного імені, за яким вебсайт доступний в мережі Інтернет.

Для встановлення особи-власника вебсайту «368.media», 07.06.2023 року представник заявника направив адвокатський запит № 225, в якому просив редакцію Незалежного антикорупційного проекту «368.media» повідомити інформацію, що надасть змогу ідентифікувати власника вебсайту, а саме ПІБ/найменування, місце проживання/місцезнаходження, адресу електронної пошти, номер телефону. Відповіді заявник або його представник не отримали.

Представник Заявника звернувся до Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» та отримав довідку № 114/2023-Д від 08.06.2023 року з відомостями про власника вебсайту або інформацією про його встановлення, відповідно до якої: Реєстратор доменного імені «368.media» - компанія Ріалтайм Режістер Б.В. [Realtime Register B.V.], Нідерланди; Посередник реєстратора доменного імені «368.media» - компанія ЗАТ «Домінант Плюс» [UAB «Dominant Plius»], Литва; Хостинг-провайдер для вебсайту «368.media» - компанія Клаудфлер Інк. [Cloudflare, Inc.], США.

09.06.2023 року представник заявника отримав відповідь на електронну пошту від компанії Ріалтайм Режістер Б.В. [Realtime Register B.V. ], в якій повідомлено, що компанія Ріалтайм Режістер Б.В. [Realtime Register B.V. ] не є контролером даних, тому не може надати запитувану інформацію і запропонували звернутись до реселлера доменного імені ЗАТ «Домінант Плюс» [UAB «Dominant Plius»] за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.06.2023 року представник заявника отримав відповідь на електронну пошту від компанії Клаудфлер Інк. [Cloudflare, Inc.], в якій зазначено, що «Клаудфлер [Cloudflare], як правило, не є хостинг-провайдером веб-сайтів, і вони не можуть видаляти матеріали з Інтернету, які розміщені на інших хостингах».

З огляду на викладене, вбачається, що заявником вичерпав всі способи встановлення належного відповідача у спорі щодо поширення недостовірної інформації в мережі Інтернет, відтак єдиним належним способом захисту порушених прав та інтересів є звернення із заявою про встановлення факту недостовірності інформації в окремому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦКУ.

Автор публікації/власник вебсайту «368.media» має обов`язок перевірити достовірність інформації, перед тим як поширити її (ч. 2 ст. 302 ЦКУ).

Суд, керуючись ч. 2 ст. 294 ЦПК України, ухвалою від 21.11.2023 р. витребував від редакції сайту (адміністрації сайту) Незалежний антикорупційний проект "368.media" (м.Київ, вул.Богдана Хмельницького 17, БЦ "Леонардо", ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_8) інформацію про автора публікації, розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_4 на веб-сайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект "368.media" під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_5», а також про власника (фізичну або юридичну особу) веб-сайту "368.media" або доменного імені за яким веб-сайт доступний в мережі Інтернет. Вказана ухвала не виконана, відповіді судом не отримано.

Таким чином, встановити особу автора публікації неможливо.

Встановлено, що вебсайт « 368.media » станом на час розгляду заяви не містить назву та/або реквізити зареєстрованого в Україні засобу масової інформації, інформаційного агентства чи онлайн-медіа.

Верховний Суд визнає наявність обов`язку особи переконатися у достовірності поширеної інформації (постанова КЦС від 14 лютого 2018 у справі № 522/14156/14; постанова КЦС від 10 лютого 2021 у справі № 753/338/19).

Є декілька винятків, коли особа може не перевіряти достовірність інформації, але жоден із випадків не застосовний до автора публікації та власника вебсайту « 368.media ». Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело (ч. 2 ст. 302 ЦКУ).

Жодних доказів того, що інформація, поширена в публікації, відповідає дійсності автором публікації/власником вебсайту «368.media», не надано.

Отже, автор публікації та власник вебсайту «368.media» порушили обов`язок перевірити достовірність інформації, що міститься в публікації.

Обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на особу, яка цю інформацію поширила (постанова КГС від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).

Верховний Суд відзначав, що обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Згідно з висновком експерта №56/23 за результатами семантико-текстуального дослідження від 23.06.2023 р. зміст публікації містить у собі висловлювання, що є фактичними твердженнями та містять інформація негативного характеру щодо особи заявника. При цьому, в публікації немає жодних доказів на підтвердження поширених фактів.

Як видно зі змісту публікації, що містить оспорювану інформацію, остання не містить посилань на джерела підтвердження правдивості фактів, вказаних в цій публікації.

Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. ст. 28, 32 Конституції України, кожен має право на повагу до своєї гідності та право спростувати недостовірну інформацію про себе, а також на відшкодування моральної шкоди завданої поширенням такої недостовірної інформації.

Пунктом 4 статті 277 ЦК встановлено, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

Згідно роз`яснень, наведених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

В інший спосіб захистити порушені права заявника можливості немає, оскільки як встановлено матеріалами справи власник веб-сайту Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» невідомий, встановити фактично власника вказаного веб-сайту є неможливим, встановити особу автора статті є також неможливим у зв`язку з тим, що стаття була розміщена невідомою особою, яку неможливо ідентифікувати. Відомості про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації та/або інформаційного агентства з назвою Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» у Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності (ІНФОРМАЦІЯ_9) відсутні.

Цивільна справа за заявою ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки заявником вжиті всі можливі заходи із пошуку відповідальних осіб за інтернет сторінкою «368.media», які виявились безрезультатними.

А тому, враховуючи роз`яснення п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року N 1 єдиним законним способом відновити порушені права є встановлення факту недостовірної інформації.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року, недостовірною інформацією вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно статті 2 Закону України "Про інформацію" одним з основних принципів інформаційних відносин є достовірність та повнота інформації.

Поширена у мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» інформація не є оціночним судженням, а є фактичними твердженнями про вказані в ній події, оскільки через такі твердження складається негативна думка спільноти про заявника, як про особу, та його ділову репутацію.

При цьому, будь-які дані, докази, які їх підтверджують, та які б доводили викладені в інтернет-сторінці факти щодо діяльності заявника, в самій статті не зазначені.

На думку суду, вказана інформація та її поширення порушує особисті немайнові права заявника, а також створює негативну думку про нього, що також знайшло своє підтвердження у висновках семантико-текстуальної експертизи №56/23 від 23.06.2023 р., здійсненої ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива".

Проаналізувавши в сукупності всі обставини справи, суд дійшов висновку, що інформація стосовно заявника не відповідає дійсності, не підтверджена жодними доказами чи конкретними фактичними даними, інформація знаходиться у вільному доступі в мережі Інтернет та стосується ділової репутації заявника, викладена у стверджувальній формі, а тому псує та формує негативну соціальну оцінку зі сторони суспільства, завдає шкоди особистим немайновим правам заявника на недоторканість його честі, гідності та репутації.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу N 551/881/16-ц, в якій досліджував питання спростовування недостовірної інформації, де нагадав, що вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

З огляду на зазначене, суд вважає, що поширена інформація на веб-сайтіна вебсайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» у публікації під заголовком «В Україні діють логістичні компанії, що пов`язані з керівництвом російскої залізниці» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 є недостовірною,оскільки вона не відповідає дійсним обставинам, при цьому викладена у стверджувальній формі та такою, що порушує гідність та перешкоджає діловій репутації ОСОБА_1 , а тому заява про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування підлягає задоволенню.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при ухваленні рішення у справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 28, 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України; ст. ст. 12, 13, 76, 259, 263-265, 268, 279, 293-294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування, задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме, що наступна інформація, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_4 о 07:32 на вебсайті Інтернет-видання Незалежний антикорупційний проект «368.media» у публікації під заголовком «В Україні діють логістичні компанії, що пов`язані з керівництвом російскої залізниці» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 є недостовірною та такою, що порушує гідність та перешкоджає діловій репутації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), та спростувати її:

«…фірми «ТК-Логістик», «ДЛ-Інтермодал» (колишнє «Трансконтейнер Україна») та «Денді-Логістик». Всі фірми об`єднує між собою одна людина ? ОСОБА_1 . Останній має прямі зв`язки з російськими залізничниками.

Це було потрібно для складання списків санкцій проти російських залізничних компаній, запроваджені Україною у 2017 році. Після того, як список затвердили, ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням.

Посадовець до призначення очолював власну «ТК-Логістик», яка є співзасновником ТОВ «Первая грузовая компания в Украине» ? донька ОАО «Первая грузовая компания» РЖД (російська залізниця ? ред.). Філією у 2008-2010 роках керував батько посадовця ОСОБА_1 .

При цьому компанія ОСОБА_1 -молодшого знаходилася на тій самій адресі, що й представництво російських підрозділів в Україні.

Після призначення ОСОБА_1 головна військова прокуратура під керівництвом ОСОБА_2 порушила дві кримінальні справи стосовно корупції на «Укрзалізниці».

Про першу справу ми вже розповідали читачам. Вона стосується … зловживання службовим становищем менеджерами залізниці при наданні знижок компаніям «ТК-Логістик» та «Трансконтейнер Україна» для транзиту. Тоді у ОСОБА_1 та в його компанії пройшли обшуки. Підозру так ніхто й не отримав, а збитки держави не рахували.

Ще одна справа №0002025 була відкрита за ч.1 ст.258-5 КК. Мова йшла про виплати «Укрзалізниці» 440 млн гривень на рахунки ТОВ «Нафтогаз-Альянс», ТОВ «Скела Терціум», ТОВ «Юг-Газ». Кошти переховувались оточенню олігарха ОСОБА_3 . У цій справі обшуки також проходили також на підприємствах ОСОБА_1 .»

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова