У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/19564/22

Провадження № 22-ц/4815/347/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Рівненська міська рада,

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, ухвалене в м. Рівне 17.02.2023 року в складі судді Галінської В. В., повний текст складено 09.03.2023,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Рівненської міської ради про продовження строку на шість місяців для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є її батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не прийнявши спадщину за заповітом. Мотивуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_4 . Після його смерті вона є єдиним спадкоємцем і в установленому законом порядку прийняла спадщину. Під час огляду особистих речей та документів батька виявила заповіт на його ім`я, за яким ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_4 все своє майно. Батько та ОСОБА_3 проживали разом на час відкриття спадщини, а отже він в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, проте не завершив її оформлення, тому просила, в порядку спадкової трансмісії, продовжити їй строк на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем за заповітом якої є її батько ОСОБА_4 .

Рішенням Рівненського міського суду від 17 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено позивачці додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відкрилася після смерті батька позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 6 (шість) місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що оскаржуваним рішенням порушуються його права та законні інтереси, оскільки ОСОБА_1 у судовому порядку хоче позбавити його права власності на нерухоме майно. ОСОБА_1 у своєму позові не зазначає, коли саме померла ОСОБА_3 , як і не зазначено про дату смерті останньої у судовому рішенні. В описовій частині рішення суд зазначив, що батько позивачки не прийняв спадщину за заповітом, однак позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та батько позивачки ОСОБА_4 проживали разом, під час огляду речей батька позивачка виявила заповіт ОСОБА_3 на його ім`я, посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт. Калинівське Луганської області. Позивачка не подала до суду доказів про прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 ні за законом, ані за заповітом, а тому, не має права на визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті останньої. Задовольняючи позов, суд у своєму рішенні послався на положення ст. 1276 ЦК України, згідно якої якщо спадкоємець за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.06.2021 року у справі № 155/1584/18, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого до спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини, тобто перехід права від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , а не виникнення права ОСОБА_5 на спадкування після смерті ОСОБА_3 . Батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , отже смерть ОСОБА_4 наступила не в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 спадщини не прийняв і з останньою не проживав. Помилковим є посилання суду на ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за якою поважними причинами пропуску строку звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини є необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. Оскільки, ОСОБА_1 стверджує, що заповіт знайшла серед документів ОСОБА_4 , тобто останній знав про наявність заповіту і не скористався правом на прийняття спадщини. Суд не врахував практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 4 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2023 року.

Колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Судом встановлено: відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 11.04.2019 року, актовий запис № 657, видане Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 05 листопада 1990 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис № 27. Згідно вказаного свідоцтва батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 07 червня 1996 року зареєстровано шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 ».

Згідно Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі видачі свідоцтва про право на спадщину №62491974 від 17.11.2020 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на нерухоме майно, будівлю ковбасного цеху в АДРЕСА_1 є. Згідно цього Витягу інших спадкоємції, які прийняли спадщину, не має.

Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 та посвідченого секретарем виконавчого комітету у смт. Калінінський, міста Свердловська Луганської області, зареєстрованого у реєстрі за № 54, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті усе своє майно заповідає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_3 померла.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом, просила, в порядку спадкової трансмісії, продовжити їй строк на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем за заповітом якої є її батько ОСОБА_4 , який проживав разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, спадщину прийняв, однак не завершив її оформлення.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті (трансмітент), до його спадкоємців (трансміссар), тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.

До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.

Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19.

За ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_4 мав право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , однак після відкриття спадщини помер і не оформив її на себе, позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги за законом після його смерті, тому має право на визначення їй додаткового строку (шість місяців), достатнього для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті батька ОСОБА_4 , який є спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_3 . Про наявність заповіту спадкоємці не були обізнані, що дає підстави для визнання поважними причинами пропуск строку прийняття спадщини і зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За змістом названих норм, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 3 лютого 2016 року у справі №6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі №6-76цс16.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі не навів суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що рішенням суду вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Обґрунтовуючи своє право на подання апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказував на те, що у цивільній справі № 569/211972/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_11 про визнання недійсним договору дарування позивачка долучила оскаржуване рішення.

Однак, вказані апелянтом аргументи не підтверджують того факту, що він входить у коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , або після смерті ОСОБА_4 . Не доведено того, що предмет спору у справі № 569/211972/23 входив у спадщину після смерті ОСОБА_3 , як і не доведено того, яка саме спадкова маса майна залишилось після її смерті.

Розглянувши позов, пред`явлений до Рівненської міської ради, судом першої інстанції правильно визначено, що територіальна громада є належним відповідачем у даній справі, оскільки відсутні інші спадкоємці за заповітом і за законом у зв`язку з неприйняттям ними спадщини, що стверджується Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі видачі свідоцтва про право на спадщину №62491974 від 17.11.2020 року.

Не заслуговують на увагу і пояснення про те, що ОСОБА_3 була членом общини релігійної громади Месіанської общини, і він проживав з нею однією сім"єю, оскільки такі пояснення спростовуються тим, що він перебував і перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Оскільки ОСОБА_2 , який не брав участь у розгляді справи, не зазначив в апеляційній скарзі, як оскаржуване судове рішення завдає йому шкоди, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішенням Рівненського міського суду від 17 лютого 2023 року не було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта, тому апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 352, 362, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 квітня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.