РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4975/23

Провадження № 22-ц/4815/29/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26 липня 2007 року у розмірі 30120,10 грн. та судові витрати в розмірі 2684 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26 липня 2007 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування, який надалі збільшено до 26500 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. В зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13 лютого 2023 року має заборгованість в сумі 30120,10 грн., яка складається з 24925,12 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5194,98 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтереси АТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26 липня 2007 року в розмірі 24925 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн.. 12 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Розстрочено виконання рішення суду щомісячними платежами в рівних частинах строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 2227 (дві тисячі двісті двадцять сім) грн.. 72 коп. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ "Приватбанк" оскаржило його в апеляційному порядку.

Апелянт зазначає, що сторони узгодили всі істотні умови кредитного договору на підставі яких нарахована заборгованість. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Тобто між сторонами укладено договір в порядку ст.634 ЦК України. Всупереч висновкам суду першої інстанції відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач після отримання перевипущених карток здійснював дії щодо їхньої активації, користувався ними, отримавши кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку, яка має статус первинного банківського документу згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 12 року № 578/5 та є належним та достатнім доказом для правильного розв`язання виниклого спору. Крім того, на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, до суду було підписану відповідачем заяву-анкету від 26.07.2007 року, де зокрема йдеться про те, що базова процентна ставка складала 3% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Зауважував, що уданій справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору.

Просили скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судом встановлено, що 26 липня 2007 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, в якій просив АТ КБ "Приватбанк" відкрити рахунки та надати платіжну картку "Універсальна".

В заяві від 26 липня 2007 року зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; підтверджує згоду з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк», відповідач отримав кредитні картки: 09 липня 2007 року № НОМЕР_1 терміном дії 07/15; 11 квітня 2012 року - № НОМЕР_2 терміном дії 01/16; 02 грудня 2014 року - № НОМЕР_3 терміном дії 01/18; 20 травня 2016 року - № НОМЕР_4 терміном дії 03/18; 10 квітня 2018 року - № НОМЕР_5 терміном дії 12/21.

26 липня 2007 року на видану відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 встановлений кредитний ліміт в розмірі 2500 грн.; 24 грудня 2018 року кредитний ліміт збільшений до 26500 грн., про що свідчить довідка АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 .

З виписки за договором за період з 9 липня 2007 року до 14 лютого 2023 року встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної картки, здійснював платежі, поповнював картку.

За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за договором станом на 13 лютого 2023 року становить 30120,10 грн. та складається з 24925,12 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5194,98 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розумів, ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання кредитної картки, в т.ч. з обов`язком щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованих банком порядку і розмірі.

Отже, неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Тому відсутні й підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.

Незаявлення позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов, не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин обґрунтованим є застосування при вирішенні спору в цій частині висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених в апеляційній скарзі.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у підписаних відповідачем анкеті-заяві зазначено, що розмір відсоткової ставки становить 3 %.

Проте визначений позивачем розмір заборгованості суперечить умовам кредитування, про які вказується в підписаних заяві, адже згідно з розрахунком заборгованості позивачем нараховувались відсотки у зміненому розмірі, а саме від 2,5% до 3,5% на місяць із застосуванням подвійного коефіцієнту, а також проводилось нарахування відсотків на прострочений кредит в розмірі від 40,80 % до 84,00 % річних.

Безпідставно нараховуючи відсотки за користування кредитом у збільшеному розмірі, а згодом відносячи цю заборгованість до простроченого кредиту та повторно нараховуючи відсотки, банк незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.

Відповідач же цю неправомірно нараховану заборгованість погашав, що також простежується з виписки по рахунку.

Грошові кошти, які були сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості, неправомірно відносилися на погашення протиправно збільшених відсотків та тіла кредиту, збільшеного за рахунок списання цих відсотків. Отже, розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений усупереч вимог закону та умов договору.

Разом з цим, банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

В матеріалах справи відсутні відомості про узгодження між сторонами змінюваної процентної ставки.

Враховуючи, що позичальник періодично здійснював погашення за наданим кредитом, у т.ч. й нарахувань, не передбачених в анкеті-заяві, колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості за відсотками.

Неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Іншого належного розрахунку заборгованості за відсотками, який би відповідав обумовленими сторонами умовами кредитування, позивач до апеляційної скарги не долучив.

Відтак, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за відсотками не є безспірним доказом їх розміру, а тому позовні вимоги про їх стягнення не можуть бути задоволені.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.