Справа № 462/8978/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог /а.с 22-25/ до відповідача, в яких просив припинити його право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та стягнути грошову компенсацію його частки житла у сумі 418510 грн. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2001 йому належить вказана частка у квартирі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 349046482 від 04.10.2023 року. Відповідач є власником 2/3 часток вказаної квартири на підставі договору дарування. Квартира складається з 1 житлової кімнати площею 18,3 кв.м. з комунальними вигодами, загальною площею 36,2 кв.м. Через неприязні стосунки із відповідачем він не може проживати в спірній квартирі та користуватись нею, оскільки відповідач чинить йому перешкоди у цьому. Вирішити спір добровільно відповідач не бажає, виділити в натурі його частку технічно неможливо, він згодний на отримання відповідної грошової компенсації, а тому на підставі ст. 364 ЦК України просить позов задовольнити.

Ухвалою від 07.12.2023 року Залізничним районним судом міста Львова справу було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін з визначенням строку на подання відзиву та інших заяв по суті справи.

12.01.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Бандирського А., у якому він проти позову заперечив та зазначив, що відповідач не має можливості сплатити позивачу грошову компенсацію його частки житла у сумі 418510 грн і така виплата становитиме для відповідача надмірний тягар. Також вказав, що ОСОБА_2 жодних перешкод у користуванні квартирю АДРЕСА_1 позивачу не чинить та доказів протилежного той не надав. В той же час позивач навпаки не виконує свого обов?язку по утриманню спірної квартири, не сплачує комунальні послуги, не проводить її ремонт, а утриманням вказаного майна займається виключно відповідач. Окрім того у нього наявні сумніви щодо обгрунтованості визначеної позивачем ринкової вартості вказаної квартири і визначеної суми грошової компенсації вартості частки позивача. Із врахування правовї позиції, викладеної в постанові ВС від 29.08.2019 у справі № 371/1369/15-ц, просив у позові відмовити.

26.01.2024 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що відповідач вселився у дану квартиру на час ремонту його квартири, однак залишився у ній на постійно. Про наявність заборгованості із житлово-комунальних послуг не знав, а також звертався до поліції з приводу того, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні спірним майном, однак офіційної відповіді не отримав. Просить позов задовольнити.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,2 кв.м та житловою площею 18,3 кв.м.

Так, позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частка вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2001, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 349046482 від 04.10.2023 року, а ОСОБА_2 належить 2/3 частки квартири, що сторонами не заперечується та додатково підтверджується відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 423346 від 26.01.2024.

Місце проживання сторін зареєстровано у спірній квартирі. З відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 423346 від 26.01.2024 вбачається, що у відповідача відсутні інші об?єкти нерухомості у власності.

Згідно із Звітом про оцінку майна від 12.10.2023 року квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 36,2 кв.м., складається з 1 кімнати житловою площею 18,3 кв.м. Вартість об?єкта оцінки становить 1255530 грн без врахування ПДВ, а вартість 1/3 частки об?єкта оцінки 418510 грн без врахування ПДВ.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України).

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Водночас, за положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20), від 23 травня 2022 року у справі № 686/29779/19 (провадження № 61-3809св21).

Судом встановлено, що вартість 1/3 частки у квартирі АДРЕСА_1 становить 418510 грн.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача з приводу необ`єктивності здійсненої оцінки майна (звіту про оцінку майна від 12.10.2023 року), оскільки жодних належних та допустимих доказів на її спростування він не надав, із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи не звертався, а тому із врахуванням висновків, викладених у постанові ВС від 6 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц /провадження № 61-5956св22/, така оцінка здійснена відповідно до всіх вимог закону.

Водночас суд зазначає, що під час розгляду справи позивач не довів обставин того, що відповідач має фінансову можливість сплатити йому грошову компенсацію в розмірі 418510 грн.

Таким чином, беручи до уваги інтереси всіх учасників спільної часткової власності, за відсутності доказів неможливості виділу належної позивачу частки в натурі або того, що такий виділ не допускається згідно із законом, а також доказів того, що відповідач має можливість сплатити грошову компенсацію, враховуючи те, що він не давав згоду викупити у позивача його частку у праві власності, а примушування його до цього є порушенням його прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, суд доходить висновку, що із врахуванням принципу пропорційності цивільного судочинства, у позові слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що позивач може в інший спосіб, передбачений нормами ЦК України, відчужити свою частку, не покладаючи на відповідача надмірний тягар.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позові, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Іванюк І.Д.