Дата документу 05.02.2024
Справа № 334/5942/23
Провадження № 2/334/177/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідачки адвоката Писаренка С.Ю.

встановив:

представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в сумі 136 251,66 гривня.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачка є власником нежилого приміщення АДРЕСА_1 , а тому є споживачем послуг, які надає Концерн «МТМ». Позивачем за вказаною адресою за період з 01.11.2021 по 31.05.2023 були надані послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 136 251,66 гривня. За вказаний період відповідачка не виконала свої обов`язки по оплаті за надану послугу, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Писаренко С.Ю. подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що як вбачається з типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.11.2021, відповідачкою він не підписаний, умови його не були узгоджені з нею у встановленому законодавством порядку. Пункт 4 цього договору суперечить твердженням позивача з приводу того, що вказаний договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу та був розміщений на сайті Концерну «Міські теплові мережі», адже встановлює факт приєднання споживача до умов договору (акцептування договору), пов`язаний з наступними подіями: «Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги». Натомість відповідачка заяви-приєднання не підписувала та позивачу не надавала, рахунки не сплачувала, послуги не отримувала (не споживала), відтак згідно пункту 4 договору до нього не приєдналась (акцептування не здійснила). Наданий позивачем розрахунок заборгованості нічим не обґрунтований, так як позивач не вказує по яким саме тарифам та в якій кількості (чи якому об`ємі) були на думку позивача надані відповідні послуги відповідачці у кожний окремий період часу. Позивач вказує тільки окремі цифри «нарахувань» за кожний місяць у грошовому виразі. ОСОБА_1 , як власник нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , договір з позивачем на отримання послуг теплопостачання не укладала, відповідну послугу не отримувала. Так вказане нежитлове приміщення обладнано відповідним вузлом розподільного обліку (лічильником) теплової енергії (№ 6507051), який забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 . У наданих самим позивачем рахунках до позову зазначено показники вузлів розподільного обліку по приміщенню АДРЕСА_1 за листопад 2021 травень 2023, відповідно до яких обсяг споживання теплової енергії по приміщенню складає 0,00. Таким чином за весь період нарахованої заборгованості ОСОБА_1 по вказаному приміщенню не використовувала теплову енергію взагалі, у зв`язку з чим немає підстав вважати її такою, що уклала з Концерном «Міські теплові мережі» договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.11.2021.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 24.07.2023 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача ОСОБА_2 позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав. Пояснив, що оскільки житловий будинок АДРЕСА_2 обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії нарахування за послугу постачання теплової енергії для нежитлового приміщення № 108 відповідачки здійснювалася за мінімальним питомим споживанням, незважаючи на обсяг споживання теплової енергії, який складав 0,00.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала.

Представник ОСОБА_1 адвокат Писаренко С.Ю. позов не визнав, з урахуванням обставин, вказаних у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідачка ОСОБА_1 є власницею приміщення АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП № 327069860 від 27.03.2023.

Відповідно до розрахунку основного боргу за договором № 71204651 та розрахунків за надані послуги за договором № 71204651 споживачем послуг, які Концерн «Міські теплові мережі» надає за адресою: АДРЕСА_3 , є відповідачка. Заборгованість перед Концерном за наданими за вказаною адресою послугами за період з 01.11.2021 по 31.05.2023 склала 136 251,66 гривня.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України від 02.06.2005 № 2633-ІV «Про теплопостачання» (далі Закон № 2633-ІV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, та іншими нормативно-правовими актами України.

В розумінні Закону № 2633-ІV та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною п`ятою статті 13 Закон № 2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також, частиною четвертою статті 319 ЦПК України передбачено, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У статтях 19 та 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV) зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 20 Закону № 2633-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуги з постачання теплової енергії, за яким проводились нарахування.

Аргументи представника ОСОБА_1 адвоката Писаренка С.Ю. з приводу того, що відповідачка не укладала з Концерном «Міські теплові мережі» договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.11.2021, заяви-приєднання не підписувала та позивачу не надавала суд не бере до уваги, оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення відповідачки від оплати вказаної послуги.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд встановив, що нежитлове приміщення відповідачки оснащене вузлом розподільного обліку. У спірний період обсяг споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні склав 0,00 Гкал. Вказані обставини підтверджуються рахунками за надані послуги за договором № 71204651.

Вказаними доказами також підтверджується те, що будівля, в якій розміщене нежитлове приміщення відповідачки оснащене вузлом комерційного обліку.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу, що передбачено пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.219 № 830 (далі Правила № 830).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі Методика № 315), для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, донараховується обсяг теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання, яка визначається відповідно до пунктів 1-3 розділу VI цієї Методики.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Методики № 315 для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії.

Перевіривши розрахунок заборгованості та рахунки за надані послуги за договором № 71204651, суд встановив, що вони відповідають вимогам розділу IV Методики № 315.

Отже, свої зобов`язання з надання комунальної послуги з постачання теплової енергії позивач виконав належним чином, що не спростовано відповідачкою. Відповідачка, у свою чергу, порушила свої зобов`язання та своєчасно не вносила оплату за спожиту комунальну послугу, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем в сумі 136 251,66 гривня за період 01.11.2021 по 31.05.2023.

Суд дійшов висновку про те, що позов є законним та обґрунтованим, а тому його необхідно задовольнити повністю.

Згідно з частиною статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 684 гривні.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в сумі 136 251 (сто тридцять шість тисяч двісті п`ятдесят одна) гривня 66 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 09 лютого 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач Концерн «Міські теплові мережі», місцезнаходження: бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, ,

відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя М.В. Фетісов