ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2961/21 Номер провадження 22-ц/814/429/24Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2023 року, ухвалене суддею Черняєвою Т.С., повний текст рішення складено - 26 травня 2023 року

у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу, в якому просило судстягнути з ОСОБА_1 на свою користь завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 100 550,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.09.2017 року о 22:30 год. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Харкові порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Згідно постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі №640/14861/17 від 26.04.2018 року відповідача було визнано винним у настанні ДТП. У порушення вимог Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована. Відповідно до звіту №474/М/2017 встановлено, що вартість відновлювального ремонту «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 272 748,78 грн., а ринкова вартість транспортного засобу становить 230 144,43 грн. Встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно не обгрунтованим. Відповідно до розрахунку вартості КТЗ марки «Ауді», д.н. НОМЕР_2 , після ДТП та розмір регламентної виплати та зобов`язуючих пропозицій встановлено, що вартість транспортного засобу становить 120 877,39 грн. На момент настання ДТП ліміт регламентної виплати складав 100 000,00 грн. Вартість проведення експертизи та встановлення розміру матеріального збитку становить 550,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 100 550,00 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2021 року відкрите провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 53).

Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Фрунзенського районного суду м. Харкова - Октябрському районному суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.01.2023 року справу №645/2961/21 прийнято до провадження, призначено судове засіданні на 03.03.2023 року о 10-00 год. з повідомленням сторін (а.с. 154).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2023 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і його діями та наявність вини, а відповідачем надані докази, які спростовують доводи позивача щодо його винуватості у вчиненні ДТП та спричиненні матеріальної шкоди, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вина відповідача у вчиненні ДТП, яка мала місце, є презумпцією у деліктних зобов`язаннях, оскільки відповідачем ще на стадії притягнення його до адміністративної відповідальності не було доведено факту того, що ДТП сталася не з його вини, а з вини іншого учасника ДТП. При цьому посилається на постанови Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №234/16272/15-ц, від 10.04.2019 року у справі №335/8507/16-ц, від 16.04.2019 року у справі №927/623/18, від 11.12.2019 року у справі №601,1304/15-ц, від 02.10.2019 року у справі №447/2015/16-ц. Вказує, що відповідно до висловлених правових позицій Верховного Суду така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в настанні ДТП, а також щодо презумпції вини заподіювача шкоди, зокрема, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача. Зазначає, що постанова Київського районного суду м. Харкова у справі №640/14861/17 від 26.04.2018 року є доказом вини відповідача та не потребує додаткового доказування стороною позивача щодо вчинення ДТП відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Полтавського апеляційного суду 17.01.2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Поліканов А.М. просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №015659 від 19.09.2017 року, 22.06.2017 року о 22:30 год. на перехресті вулиць Моісеївська та Тюрінська у м. Харкові, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонене червоне світло світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , чим заподіяна матеріальна шкода, порушив п.8.7.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУПАП.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №015658 від 19.09.2017 року, 22.06.2017 року о 22:30 год. у м. Харкові на перехресті вулиць Моісеївська та Тюрінська у м. Харкові, ОСОБА_1 , керував автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 19.10.2017 року у вказаній справі призначено автотехнічну експертизу, провадження якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса.

Згідно висновку комісійної судової автотехнічної експертизи №20288 від 31.01.2018 року ХНДІСЕ ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса: 1-й варіант - згідно пояснень водія автомобіля автомобіля AUDI A6 ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля AUDI A6 не відповідали вимогам п. п. 8.7.3 «е», 8.10, та 16.3 Правил дорожнього руху України та знаходилась, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем AUDI A6 для водія автомобіля «Mistubishi Lancer» ОСОБА_1 визначалася шляхом виконання ним вимог п. п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля AUDI A6 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Чи мав водій автомобіля AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 технічну можливість запобігти даній ДТП у дорожній ситуації, що склалася?» та «Чи вбачається в діях водія транспортного засобу - автомобіля AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 невідповідності вимога Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились би у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди?» - експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо.

2-й варіант - згідно пояснень водія автомобіля «Mistubishi Lancer» ОСОБА_1 в даній дорожньо - транспортній ситуації водій автомобіля AUDI A6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Mistubishi Lancer» для водія автомобіля AUDI A6 ОСОБА_2 , визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля AUDI A6 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Mistubishi Lancer» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Mistubishi Lancer» ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем AUDI A6 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля «Mistubishi Lancer» ОСОБА_1 не вбачається, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 71-83).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року у справі №640/14861/17, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП - закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності (а.с. 5).

Також постановою Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2018 року встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДТП сталося 22 червня 2017 року. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, який не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь - яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі, й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Тобто, обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07.04.2020 року у справі №640/18138/18 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2019 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди відмовлено.

У вказаній справі суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, обставин, підтверджених доказами, про те, що між діями ОСОБА_1 та завданою шкодою існує причинний зв`язок, та вини останнього в її заподіянні, що у сукупності є підставою для відшкодування шкоди, судом не встановлено.

Згідно звіту №474/М/2017 встановлено, що вартість відновлювального ремонту «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 272 748,78 грн., а ринкова вартість транспортного засобу становить 230 144,43 грн. Встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно не обгрунтованим (а.с. 20-31).

Відповідно до розрахунку вартості КТЗ марки «Ауді», д.н. НОМЕР_2 , після ДТП та розміру регламентної виплати та зобов`язуючих пропозицій встановлено, що вартість транспортного засобу становить 120 877,39 грн. На момент настання ДТП ліміт регламентної виплати складав 100 000,00 грн. Вартість проведення експертизи та встановлення розміру матеріального збитку становить 550,00 грн. (а.с. 37).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини 2статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному із володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди, згідно положення п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно постанови Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №601/1304/15-ц визначено, що законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача (постанова ВС від 11.12.2019 року у справі №601/1304/15-ц та від 02.10.2019 року у справі №447/2015/16-ц).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкового висновку про відмову у позові.

Предметом даного спору є стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування шкоди у порядку регресу всього у розмірі 100 550 грн., з яких 100 000 грн. регламентна виплата, 550 грн. вартість проведення експертизи та встановлення розміру матеріального збитку.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії БД №015659 від 19.09.2017 року та серії БД №015658 від 19.09.2017 року, 22.06.2017 року о 22:30 год. на перехресті вулиць Моісеївська та Тюрінська у м. Харкові, ОСОБА_1 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння (згідно довідки ХМКЛШНМД ім. О.І. Мещанінова) автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонене червоне світло світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , чим заподіяна матеріальна шкода, порушив п.8.7.3 та п.2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУПАП та за ч.1 ст.130 КУпАП.

З досліджених колегією суддів матеріалів справи №640/14861/17 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, вбачається, що за даними прес-служби патрульної поліції м. Харкова, 22.06.2017 року біля 22.00 год. водій автомобіля «Мітсубісі Лансер» на спуску Весніна перетнув подвійну суцільну лінію, виїхав на зустрічну полосу, ігнорував вимоги дорожніх знаків, патрульні подали водію сигнал за допомогою гучномовця, наказали зупинитися, автомобіль «Мітсубісі Лансер» почав збільшувати швидкість і на перехресті вулиць Веринської та Тюринській, намагаючись проїхати його на червоний сигнал світлофора, автомобіль «Мітсубісі» зіткнувся з «Audi» А6. За повідомленням ГУ Національної поліції, винному у ДТП 24 роки, виявилось, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 75-81 адміністративної справи).

На а.с. 14 справи №640/14861/17 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, міститься довідка ХМКЛШНМД ім. О.І. Мещанінова відносно пацієнта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 роки, який був доставлений з місця ДТП на перехресті вулиць Тюринська Семиградська, у якого виявлено «алкоголь».

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року у справі №640/14861/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП - закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності (а.с. 5).

Статус полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обумовлений прописаними в ПДР обов`язками учасника дорожнього руху. Параграф 2 пункт 2.1 ПДР України містить перелік документів, які повинні бути в обов`язковому порядку і наявність яких дає право виїжджати на дорогу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і його діями та наявність вини, а відповідачем надано докази, які спростовують доводи позивача щодо його винуватості у вчиненні ДТП та спричиненні матеріальної шкоди, проте, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема відповідним підрозділам Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод (абзац другий пункту 21.2 статті 21 Закону).

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 21.1, ст. 21 Закону № 1961-ІV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

На виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-ІV Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Керуючись вище зазначеними нормами, потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.

Згідно звіту №474/М/2017 встановлено, що вартість відновлювального ремонту «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 272 748,78 грн., а ринкова вартість транспортного засобу становить 230 144,43 грн. Встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно не обгрунтованим (а.с. 20-31).

Відповідно до розрахунку вартості КТЗ марки «Ауді», д.н. НОМЕР_2 , після ДТП та розміру регламентної виплати та зобов`язуючих пропозицій встановлено, що вартість транспортного засобу становить 120 877,39 грн. (а.с. 37).

На момент настання ДТП ліміт регламентної виплати складав 100 000,00 грн. Вартість проведення експертизи та встановлення розміру матеріального збитку становить 550,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 100 550,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається з наданої позивачем копії платіжного доручення № 992214 від 08.08.2018 року, позивач перерахував ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000 грн. як страхову виплату та перерахував ТОВ «Незалежна експертна компанія» 550 грн. за послуги аваркома (експерта) (а.с. 47).

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року провадження у справі №640/14861/17 відносно ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності (а.с. 5).

Проте, закриття провадження в адміністративній справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення до моменту розгляду справи не є реабілітуючою обставиною, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі №645/6088/18, в якій суд зауважив, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні

правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-

транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту

1 частини першої статті 247 КУпАП (через відсутність події і складу адміністративного

правопорушення), отже, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи

про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної

відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною,

яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП.

Постанова Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року у справі №640/14861/17 є чинною. ОСОБА_1 її не оскаржив, проте, він повинен був усвідомлювати наслідки винесення судом такої постанови та можливе притягнення його у подальшому до цивільно-правової відповідальності.

Крім цього, з огляду на те, що саме відносно ОСОБА_1 складено два адміністративні протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП, свою невинуватість за порушення вказаних норм КУпАП в адміністративному провадженні ОСОБА_1 не довів, ним не була спростована довідка ХМКЛШНМД ім. О.І. Мещанінова про перебування його на час ДТП у стані алкогольного сп`яніння, ДТП сталося у день народження ОСОБА_1 , відносно іншого водія учасника ДТП ОСОБА_2 відсутні дані про алкогольне сп`яніння, а також з рахуванням того, що за загальним правилом згідно п.6 ч. 1 ст. 35 КУпАП вчинення правопорушення в стані сп`яніння є обставиною, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення , колегія суддів приходить до висновку про те, що пред`явлений позов, предметом якого є відшкодування шкоди в порядку регресу, є обгрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушенням судом першої інстанції норм процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно матеріалів справи, позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України, звертаючись з позовом до суду першої інстанції, сплатило судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (а.с. 1). При подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 405,00 грн (а.с. 210), а всього позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 675,00 грн., який у зв`язку із задоволенням позовних вимог підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 22 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 100 550,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 5 675,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов