ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

Справа № 707/3715/23
Провадження № 22-ц/821/565/24
категорія: 302090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач Мошнівська сільська рада Черкаського району Черкаської області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Витріщак Тетяни Іванівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2024 року у справі за позовом Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області до ОСОБА_1 про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, у складі головуючого судді Смоляра О. А.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2023 року Мошнівська сільська рада Черкаського району Черкаської області звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що Мошнівська сільська рада є власником земельної ділянки площею 1 га, кадастровий номер :04:001:0279, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

26.02.2020 ОСОБА_1 придбав нерухоме майно, а саме лісопильний цех, що розташований за вказаною адресою, а саме АДРЕСА_1 , тобто на земельній ділянці, яка на праві власності належить позивачу. До цього часу ОСОБА_1 не уклав з Мошнівською сільською радою договору оренди земельної ділянки, а фактично нею користувався, розмір орендної плати за весь час користування земельною ділянкою складає 187 288 грн.

Тому позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 187 288 грн безпідставно утриманих коштів за користування земельною ділянкою під нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2021 по 2023 роки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2024 року позовні вимоги задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області безпідставно утримані кошти за користування земельною ділянкою під нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2021 по 2023 роки у розмірі 187288 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області судовий збір у розмірі 2809,33 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату. Суд не взяв до уваги доводи відповідача наведені у відзиві, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки факт існування оспорюваної земельної ділянки підтверджується доданими до позову документами: інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.10.2023 та договором купівлі-продажу нерухомого майна № 248 від 26.02.2020, а розрахунок наданий позивачем містить всю необхідну розрахункову інформацію та не спростований відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Витріщак Т. І. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення у справі ухвалено незаконно, та позов необхідно було б залишити без розгляду, в зв`язку з тим, що такої юридичної особи як Мошнівська сільська рада Черкаського району та області не існує. Також вважає, що є підстави для закриття провадження в справі так як справа мала розглядатися в порядку господарського судочинства.

Вважає, що рішення у справі не містить мотивовану оцінку суду щодо аргументів відповідача.

Позивачем не підтверджено доказами, а судом не з`ясовувався той факт, чи є Мошнівська сільська рада Черкаського району Черкаської області власником земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0279.

Судом не враховано, що Інформація з ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.10.2023, що подана позивачем, не містить відомостей про дату реєстрації права комунальної власності за Мошнівською територіальною громадою на вищевказану земельну ділянку.

Відсутність у позивача правових підстав для фактичної передачі в оренду земельної ділянки виключає застосування до відповідача вимог, передбачених ст. 1212 ЦК України.

Зауважує, що судом першої інстанції не досліджено розрахунок заборгованості, не перевірено, не оцінено в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами та запереченнями відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.10.2023, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0279 має цільове призначення 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості; категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості; форма власності комунальна; площа 1 га; місце розташування: АДРЕСА_1 /а.с. 11-12/.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 248 від 26.02.2020, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме лісопильний цех, загальною площею 127 кв. м, під літ. «А-1, а», навіс під літ. «В», навіс під літ. «Г», огорожа - № 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020, виданого 15.01.2020 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відчужуваний об`єкт розташований на земельній ділянці площею 1,0000 га, кадастровий номер :04:001:0279.

У відповідності до п. 13.4. договору купівлі-продажу зміст ст. ст. 229, 230, 231, 233, 234, 377, 657, 659, 660 ЦК України , ст. ст. 120, 125, 212 Земельного кодексу України сторонам роз`яснено /а.с. 13-16/.

Згідно витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.10.2023, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0279 становить 721 100 грн /а.с. 10/.

Відповідно до розрахунку від 27.10.2023 № 1555/02-09, розмір заборгованості збитків за час фактичного користування спірною земельною ділянкою становить 187 288 грн. Розрахунок проведено за період з 01.01.2021 по 31.10.2023 на підставі рішень Мошнівської сільської ради, розміру та нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за спірний період /а.с.8-9/.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Від представника Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області адвоката Горобця С. О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Витріщак Т. І., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Предметом даного спору є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів, які повинні були надійти до бюджету територіальної громади як орендна плата за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

В силу статей 122, 123, 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як унормовано ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 ст. 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Відповідач ОСОБА_1 , не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 ст. 14 ПК України).

Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України).

В силу ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 248 від 26.02.2020, набув право власності на лісопильний цех, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020, виданого 15.01.2020 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відчужуваний об`єкт розташований на земельній ділянці площею 1,0000 га, кадастровий номер :04:001:0279.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів належного оформлення власником нерухомого майна права користування земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідних договорів оренди з Мошнівською сільською радою Черкаського району Черкаської області та державної реєстрації такого права в період з 01.01.2021 по 31.10.2023, що є спірним.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що зі змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України та з урахуванням положень ст. 1212 ЦК України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року, у справі № 922/3412/17 від 13 лютого 2019 року, у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 912/1188/17, від 21 січня 2019 року у справі № 902/794/17, від 04 лютого 2019 року у справі № 922/3409/17, від 12 березня 2019 року у справі 916/2948/17, від 09 квітня 2019 року у справі № 922/652/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15, від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15, від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 29 січня 2020 року у справах № 922/2811/18.

Також слід зазначити, що перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України).

Статею 1212 ЦК України, зокрема регламентовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17).

При вирішенні даного спору суд зазначає, з урахуванням наданих позивачем доказів, що земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути збережені кошти (в розмірі орендної плати), з відповідача є сформованим об`єктом цивільних прав з присвоєнням кадастрового № :04:001:0279.

Крім того, колегія суддів зазначає, що основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року по справі № 920/739/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Як зазначалося вище, згідно витягу технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки № НВ-023 від 27.10.2023, з кадастровим № :04:001:0279, її розмір становить 721 100 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за користування земельною ділянкою від 27.10.2023 № 1555/02-09, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , розмір заборгованості збитків за період з 01.01.2021 по 31.10.2023 становить 187 288 грн.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що місцевим судом досліджено надані позивачем докази з точки зору їх достатності, належності, достовірності та допустимості для вирішення даного спору, що послугувало для висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Доводи викладені представником ОСОБА_1 адвокатом Витріщак Т. І. в апеляційній скарзі, щодо залишення позову без розгляду з підстав того, що такої юридичної особи як Мошнівська сільська рада Черкаського району та області не існує не заслуговують на увагу, оскільки згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.12.2023 Мошнівська сільська рада Черкаського району та області є зареєстрованою юридичною особою яка не перебуває в процесі припинення, також дана інформація є загальновідомою та не підлягає детальної перевірки.

З приводу наявності підстав для закриття провадження в справі так як справа мала розглядатися в порядку господарського судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач звертався до ОСОБА_1 , як до фізичної особи, та на підставу своїх доводів надав договір купівлі-продажу нерухомого майна № 248 від 26.02.2020, згідно якого ОСОБА_1 (як фізична особа) придбав у ОСОБА_2 лісопильний цех, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в позивача не було підстав для звернення до господарського суду.

З приводу правильності розрахунку заборгованості за спірний період, то суд констатує, що стороною відповідача наданий розрахунок не оскаржувався та свого розрахунку сторона відповідача не подавала.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим № :04:001:0279 ОСОБА_1 , який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Витріщак Тетяни Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко