Справа № 951/849/23
Провадження №2-о/951/6/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Гриновець О. Б.

присяжних Савич С. Л.

Стельмаха А. О.

з участю секретаря судового засідання Галаса В. І.

ОСОБА_1 та її представниці ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Козова Тернопільської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Козівська селищна рада Тернопільської області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою

у с т а н о в и в:

підстава заяви (позиція заявниці): 19.10.2023 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мартищук Л. П., звернулася до Козівського районного суду Тернопільської області із заявою, в якій просить визнати сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 безвісно відсутнім.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік заявниці і відповідно батько ОСОБА_3 . З метою прийняття спадщини після смерті чоловіка, заявниця звернулася до нотаріуса, де їй повідомили, що її син має право на обов`язкову частку у спадщині, так як на момент смерті був зареєстрований в одному житловому будинку з батьком. Стверджує, що у червні 2005 року ОСОБА_3 виїхав у Росію та з того часу за місцем реєстрації не проживає, не підтримує жодних зв`язків із сім`єю та місце його знаходження невідоме, а оголошення сина безвісно відсутнім необхідне їй для реалізації спадкових прав після смерті чоловіка.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 23.10.2023 зазначену заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 06.11.2023 заява прийнята до розгляду й відкрито провадження у справі.

Заявниця ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити такі в повному обсязі.

Позиція заінтересованої особи: представник Козівської селищної ради Тернопільської області Добалюк С. у судове засідання не з`явилася, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив та відзиву на заяву не подав.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дойшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 й ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.08.1979 /а.с. 7/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 23.04.2021, актовий запис № 154 /а.с. 8/.

Як вбачається із витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 29.08.2023 після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа, про що внесено реєстраційний запис у Спадковому реєстрі та 29.06.2023 видано свідоцтво про право на спадщину /а.с. 10/.

Згідно з відповіді Козівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 86 від 22.11.2023 видно, що актові записи про смерть, шлюб, розірвання шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні /а.с. 43/.

Із відповіді Козівської селищної ради Тернопільської області від 23.11.2023 № 01-2195/3-09 видно, що відсутня інформація про останнє місце перебування, проживання, роботи ОСОБА_4 , а також про можливих родичів, друзів, інших осіб, які можуть дати свідчення про вказану особу у Козівської селищної ради /а.с. 44,45/.

Із акту № 38 від 17.11.2023 на предмет встановлення факту не проживання видно, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає там з 2005 року по теперішній час. Останнє місце проживання чи перебування невідоме. /а.с. 46/.

Згідно з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-57142/18/23-Вих від 21.11.2023, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 08.11.2017 по 21.11.2023 в Базі даних не виявлено /а.с. 49/.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 15.12.2023 показала, що жила по сусідству з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній приблизно 10-15 років тому виїхав зі свого будинку і з того часу вона його не бачила. Де він зараз проживає їй не відомо.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Висновки суду.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 посилається на те, що визнання ОСОБА_3 , безвісно відсутнім необхідно їй для реалізації спадкових прав після смерті чоловіка.

Тож, правова зацікавленість заявиці, у визнанні її сина ОСОБА_7 , безвісно відсутнім судом встановлена.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , стверджувала про факт відсутності за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою: с. Криве, Тернопільського району Тернопільської області, а де він перебуває на даний час їй не відомо.

Вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на те, що місце постійного проживання ОСОБА_3 , в заяві не зазначено. На запитання суду про останнє відоме місце постійного проживання останнього, заявниця стверджує, що їй взагалі не відома адреса постійного місця проживання її сина. Не надано також заявницею будь-яких доказів про намагання встановити зв`язок з своїм сином ОСОБА_8 .

Відсутність у заявниці відомостей щодо місця перебування ОСОБА_3 не може бути підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті усі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо розшуку такої.

Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність».

Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що заявницею вживались заходи, спрямовані на розшук ОСОБА_3 , зокрема її звернення з відповідною заявою до місцевого правоохоронного органу. Відсутні також докази на підтвердження того, що на підставі поданої заяви була заведена оперативно-розшукова справа, за результатом якої не вдалось відшукати останнього.

На переконання суду, заявницею не було використано усі можливості для з`ясування дійсного місця перебування ОСОБА_3 й не доведено, що у неї відсутня можливість отримати такі відомості.

Суд повторно наголошує, що підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою згідно з ст. 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання. Водночас доказів на підтвердження вказаних обставин заявницею не надано.

Також сам факт не підтримання зв`язку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявниці відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою, як і виїзд особи на територію іншої країни.

З огляду на те, що заявницею не надано належних та достатніх доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даній справі, а наявні в матеріалах справи докази не доводять в повній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, викладених в ст. 43 ЦК України, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою задоволенню не підлягає.

Суд доходить висновку щодо необґрунтованость вимог заявниці ОСОБА_1 та відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, оскільки факт його зникнення не підтверджується належними й допустимими доказами. Тож у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на її безпідставність.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 294 ЦПК України

у х в а л и в:

відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Козівська селищна рада Тернопільської області про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 03.04.202 4.

Повне найменування сторін:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , дані паспорта: серія НОМЕР_4 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 04.02.2000;

заінтересована особа Козівська селищна рада Тернопільської області; місцезнаходження: вул. Грушевського, 38, смт Козова, Тернопільський район, Тернопільська область; .

Суддя О. Б. Гриновець

Присяжні С. Л. Савич

А. О. Стельмах