Дата документу 03.04.2024 Справа № 317/6083/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/6083/23 Головуючий у 1 інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження № 22-ц/807/794/24 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вобґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 . Після смерті батька залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини, оскільки в період з 12.03.2020 по грудень 2022 нотаріальні контори не працювали у звичайному режимі через загальнонаціональний карантин. Крім того, з 03.02.2023 по 13.02.2022 позивачка хворіла на коронавірусну хворобу. Також у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався, і існує на теперішній час. Також відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану. Крім того, з моменту введення воєнного стану було припинено роботу державних реєстрів, нотаріусів, інших державних органів влади, часткова робота яких відновилася лише через декілька місяців, що унеможливлювало своєчасне звернення людей до нотаріуса для оформлення спадщини. На теперішній час робота вказаних органів все ще суттєво обмежена через можливі ракетні обстріли, знищення інфраструктури, перебої з електроенергією тощо.

З огляду на вищевикладене, позивачка просить визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, встановити їй додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що відсутні підстави вважати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Так, станом на 25.03.2022р., тобто на дату закінчення строку для прийняття позивачем спадщини згідно статті 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини був зупинений на підставі п. 3 постанови КМУ № 164 від 28 лютого 2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», згідно з яким на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Тож вона вважала, що може оформити спадщину після скасування воєнного стану. На ці обставини їй вказувала по телефону й приватний нотаріус Кравцова Л.М., тому у неї не було сумніву, що вона діє в правовому полі та може подати заяву згодом. Лише в подальшому, у 2023 року їй стало відомо, що вказану постанову КМУ не слід приймати до уваги, у зв`язку з чим нею подано цю позовну заяву до суду.

Зазначає, що законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тому вважає, що суд не прийняв до уваги, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, який тривав для неї до 25.03.2022 року, з наступних поважних причин:

1)24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України №64/2022 було введено воєнний стан, який продовжується по теперішній час. Масові ракетні удари РФ, численні терористичні акти та війна, стали обставинами непереборної сили, істотними та об`єктивними труднощами пропуску строку для прийняття спадщини;

2)у зв`язку із суперечливими положеннями законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для позивача як спадкоємиці, та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду 03 квітня 2024 року позивач та її представник адвокат Заярна М.А. підтримали апеляційну скаргу і позовну заяву та додатково пояснили, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не мається, а відповідач визнав позов, тому суд з урахуванням вказаних доводів апеляційної скарги, мав всі підстави задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачкою не доведено ту обставину, що запровадження в Україні воєнного стану та наслідки його введення перешкоджали їй у реалізації права на прийняття спадщини аж до жовтня 2023 року.

Перевіривши доводи скарги, колегія дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29.09.2021 Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1466.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 30.05.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Як видно з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 17.09.1988 Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, після державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 18.03.1993 Запорізьким районним відділом запису актів громадянського стану, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано 20.04.1992, після розірвання шлюбу останній залишено прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно з копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого повторно 20.10.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, після державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Отже, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_6 , виданого 01.12.1995 Виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області.

Згідно з довідкою Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 01-45/3444 від 11.10.2023, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті був зареєстрований один.

Строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого

ІНФОРМАЦІЯ_4 , розпочався з дати його смерті та закінчився 25.03.2022, тобто під час дії воєнно-

го стану.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого

цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже,стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групидоказів).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ятастатті 1268 ЦК України).

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з

часу відкриття спадщини (частина першастатті 1270 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати

нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виклав правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Цю правову позицію врахував суд першої інстанції, дослідивши обидва періоди та обставини, що склались під час їх дії. Дійсно, останній місяць шестимісячного строку для прийняття спадщини припав на час воєнного стану, тож суд це визнав поважною причиною. Натомість, досліджуючи період після спливу цього строку і до дня звернення з цим позовом до суду, суд виходив із позиції ієрархії правових норм, визнавши, що постанова № 164 КМУ, пунктом 3 якої призупинено сплив строку для прийняття спадщини на час дії воєнного стану, не відповідає приписам ст. 1270 ЦК, а тому підлягає застосуванню саме ця норма, де зупинення строку на прийняття спадщини за будь-яких обставин не передбачено.

Дійсно, основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін доЦК України(частина другастатті 4 ЦК України).

Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України).

Щодо виміру ієрархії актів цивільного законодавства по горизонталі, то в статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК України (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат»,Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» та Наказом Міністерства юстиції України від 11.03.2022 року № 1118/5 затверджено зміни до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату, який набрав чинності 19.03.2022р., також внесено зміни до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, відповідно до яких: в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини; в умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу; забороняється видача свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі, заведеній без використання Спадкового реєстру, до її реєстрації у Спадковому реєстрі.

Через прийняття змін та Наказу Міністерства юстиції України від 11.03.2022р., постанови КМУ від 24.06.2022р., 11.07.2022р., МЮУ надало роз`яснення, що за загальним правилом, строк прийняття спадщини становить 6 місяців із дня її відкриття, проте з урахуванням вищезгаданих змін, перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Отже, строк для подачі заяви про прийняття спадщини було визначено у 10 місяців.

Таким чином, попри те, що в подальшому судовими органами у відповідних судо-

вих рішеннях було наголошено на застосуванні вказаної ієрархії нормативних актів, а тому постанову КМУ № 164 в частині зупинення строку прийняття спадщини на час воєнного стану визнано такою, що не відповідає приписам ЦК, для пересічних громадян з урахуванням роз`яснень нотаріусів, які самі застосовували протягом 2022-частково 2023 року правила постанови № 164, було зрозумілим лише те, що ця постанова чинна, а тому в них є право на подання відповідної заяви після скасування воєнного стану.

Така ситуація склалась і в цій справі, де приватним нотаріусом позивачу ОСОБА_1 в телефонному режимі було роз`яснено саме таке її право.

Колегія вважає, що в даному випадку, коли нотаріуси та суди до прийняття відповідної постанови ВС від 25.01.2023р., де вперше надано оцінку постанові КМУ № 164 з точки зору її невідповідності приписам цивільного кодексу щодо строків прийняття спадщини в контексті ієрархії правових норм, застосовували і роз`яснювали громадянам приписи п. 3 вказаної постанови КМУ, не можна вміняти громадянам незнання закону як неповажну причину невиконання вимог статті 1270 ЦК України. Та, зокрема, визначальним у такому разі є й наявність воєнного стану, що є надзвичайною обставиною, коли спадкоємці та нотаріуси не могли однозначно визначитись із поведінкою щодо спадкування з огляду на закриття реєстрів та положення постанови КМУ № 164. Інакше трактуваня законодавства буде діяти на шкоду інтересам спадкоємців, коли й самі нотаріальні органи і суди не однозначно застосовували його приписи в цій частині.

Крім того, колегія враховує також, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не мається, а тому суд приняв як належного відповідача територіальну громаду Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області.

Між тим, відповідач в цій справі фактично визнав позов, вказуючи у письмових поясненнях по суті справи, що вимоги позивача не суперечать його інтересам ( а.с. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не встановив тих обставин, що надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини порушить права чи інтереси будь-яких осіб, зокрема, відповідача, який визнав позов. Та не врахував вище наведених обставин щодо суперечливості нормативних актів і позицій щодо їх застосування під час першого року дії воєнного стану, що не залежало від волі позивача, а отже, формально застосувавши правову позицію щодо ієрархії правових норм, позбавив позивача права на спадкування майна, яке належало її батьку. І такий формалізм одночасно призвів до порушення принципу мирного володіння майном, проголошеного у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За викладених обставин, колегія вважає, що є підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідно до положень пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 січня 2024 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, відкритої після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , терміном у два місяці з дня набрання цією постановою законної сили.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2024 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова