Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3764/23 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/3764/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом та просила стягнути з держави Україна на свою користь кошти в сумі 47 500 грн та 200 доларів США або в гривнях по курсу НБУ, з яких: 7 500 грн та 200 доларів США - матеріальна шкода; 2 000 грн. - транспортні витрати; 38 000 грн - моральна шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, а саме: Головним управлінням національної поліції Житомирської області та Житомирською обласною прокуратурою, а також 16 000 грн судових витрат.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що у лютому 2020 року у квартиру АДРЕСА_1 , власником якої була її покійна сестра, спадкоємцем якої є вона, відбулося незаконне проникнення та викрадено грошові кошти в розмірі 7500 грн. та 200 доларів США. Зазначила, що вона подала заяву про злочин в Бердичівський РВП, який є структурним відділенням ГУНП Житомирської області заяву не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку із чим вона звернулася із скаргою до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді від 28.08.2020 було зобов`язано посадових осіб Бердичівського РВП внести відомості по її заяві до ЄРДР. Зазначила, що слідство у справі триває більше трьох років, протягом яких Бердичівський РВП ГУНП Житомирської області під керівництвом Бердичівської окружної прокуратури, який є структурним підрозділом прокуратури Житомирської області п`ять разів закривав провадження у справі. Всі ці постанови були оскаржені нею до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Крім цього вона неодноразово зверталась зі скаргами на рішення, дії та бездіяльність Бердичівського РВП ГУНП Житомирської області, Окружної прокуратури м. Бердичева до ГУНП Житомирської області, Національної поліції України, прокуратури Житомирської області та Офісу Генерального прокурора України. Вказала, що зазначені вище дії відповідачів завдали їй значної матеріальної та особливо моральної шкоди. Виходячи із наведеного, просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд при ухваленні рішення проігнорував норми Конституції України, якими закріплено принцип верховенства права. Наголошує, що факт абсолютної бездіяльності поліції під керівництвом прокуратури доведений 5 постановами слідчих суддів про скасування постанов Бердичівської поліції про закриття кримінального провадження №000097 від 12.09.2020. Шоста постанова Бердичівської поліції скасована Бердичівською окружною прокуратурою, що підтверджується відповідною ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 2.05.2023 справа № 274/3874/21. Вказує, що поліція відновила розслідування, але з травня 2023 року по грудень 2023 року не проведено жодних дій по розслідуванню кримінальної справи. Наголошує, що сам факт того, що вона змушена захищати свої порушені права та їздити в поліцію та суди принижує її честь та гідність.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Житомирській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, оскільки держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Позивач, посилаючись на затягування досудового розслідування та його неефективність, всупереч вимогам процесуального закону, не довела обставини, якими обгрунтовано позовні вимоги, зокрема те, що їй було завдано моральну шкоду, не обгрунтувала її розмір і причинний зв`язок між шкодою та бездіяльністю відповідачів, відтак не доведено заподіяння позивачу відповідачами моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Житомирська обласна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема, зазначає, що сам факт зобов`язання судом посадових осіб Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області внести відповідні відомості до ЄРДР, скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій відповідачів та завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу, ураховуючи, що її права та інтереси захищено і поновлено при здійсненні дізнання. Окрім цього, надмірна тривалість досудового розслідування в контексті обставин цієї справи мала бути предметом перевірки в порядку ст.ст. 28,308 КПК України шляхом оскарження потерпілою недотримання розумних строків прокурору вищого рівня, в ході якого мала б бути врахована складність кримінального провадження, поведінка його учасників, спосіб здійснення слідчим і прокурором своїх повноважень, для визначення неефективності розслідування, наявності порушень і відповідного реагування (п.8 ч.2, ч.5 ст. 36, ч.3 ст. 37 КПК України).

ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явилась, просила, у зв`язку з хворобою, розглянути справу за її відсутності, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник ГУНП в Житомирській області Мельнічук Ю.В. та представник Житомирської обласної прокуратури Гаврилюк М.О. проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у відзивах на апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на розгляді Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000097 від 12.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Із відповіді управління дізнання Національної поліції України від 11.07.2022 №49/В-346 на звернення ОСОБА_1 про неналежне проведення досудового розслідування окремими працівниками сектору дізнання Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області в кримінальному провадженні № 0000097, яке розпочато 12.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 (крадіжка) Кримінального кодексу України, а також з інших питань, повідомлено ОСОБА_1 , що керівництву відділу дізнання ГУНП в Житомирській області доручено провести перевірку зазначеної інформації та у разі порушень вирішити питання про призначення службового розслідування за вказаними фактами, про що заявника буде поінформовано додатково згаданим відділом дізнання. Одночасно ОСОБА_1 роз`яснено право звернутися зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора до місцевого суду в порядку статей 303-308 КПК України (а.с. 55).

Подібного змісту відповіді відділ дізнання Національної поліції надавав ОСОБА_1 01.08.2022, 02.09.2022, 12.05.2023 та Житомирська обласна прокуратура 16.05.2023 (а.с. 56-58, 62, 63).

Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено відповіді Житомирської обласної прокуратури від 24.11.2022 №27-р, ГУНП в Житомирській області від 13.12.2022 №В231/105/49/01-2022, від 01.08.2022 №В-128/105/49/01-2022, Офісу генерального прокурора від 22.02.2023 №27-р, Бердичівської окружної прокуратури від 12.12.2022 №20-94-306-20, №50-94-306-20, Національної поліції України від 11.07.2022 №49/В346 від 02.09.2022 №49/В-443 на звернення ОСОБА_1 щодо неналежного проведення досудового розслідування кримінального провадження №000097 від 12.09.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України працівниками Бердичівського РВП ГУНП України в Житомирській області (а.с.51-59).

Ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області вд 26.05.2023 закрито провадження за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанови дізнавача СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області від 08.05.2023 про закриття кримінального провадження №000097 від 12.09.2020 у зв`язу з тим, що прокурором скасовано постанову дізнавача СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області Токарєвої К.Ю. від 08.05.2023 про закриття кримінального провадження (а.с.65).

Також стороною позивача на підтвердження понесення матеріальної шкоди долучено товарні чеки та квитанції оплати поштових відправлень та виготовлення ксерокопій (а.с.66-71).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з яким погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини цієї особи.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 зазначено, що «свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого прокуратури, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого та прокурора прокуратури Харківської області з огляду на їх скасування слідчими суддями.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача».

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 638/14260/16 , від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 638/9055/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 336/5519/18, від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17, від 22 вересня 2021 року у справі № 686/14607/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 554/8034/20 та інших.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 КПК України.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора подаються впродовж десяти днів після їх ухвалення чи вчинення, що передбачено частиною 1 статті 304 КПК України. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання її копії.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в процесі досудового розслідування виноситься ухвала згідно з правилами статті 307 КПК України. Така ухвала слідчого судді може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що матеріали справи не містять доказів, із яких би вбачалося, що позивачкою у встановленому законодавством порядку (шляхом подання скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора) оскаржувалася бездіяльність посадових осіб Головного управління національної поліції Житомирської області та Житомирської обласної прокуратури, відтак у суду відсутні підстави для висновку про доведеність відповідних тверджень позивачки.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачкою до матеріалів справи, з метою доведення бездіяльності посадових осіб Головного управління національної поліції Житомирської області та Житомирської обласної прокуратури копії листів адресованих органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури (звернень позивачки) та відповіді таких органів на відповідні листи (звернення), не є належними та допустимими доказами, у відповідності до положень ст. 77,78 ЦПК України бездіяльності посадових осіб Головного управління національної поліції Житомирської області та Житомирської обласної прокуратури при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000097.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову».

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факту нанесення їй шкоди саме посадовими особами відповідачів -Головним управлінням національної поліції Житомирської області та Житомирською обласною прокуратурою, незаконності дій/бездіяльності посадових осіб відповідачів - Головного управління національної поліції Житомирської області та Житомирської обласної прокуратури та причинного зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів - Головного управління національної поліції Житомирської області та Житомирської обласної прокуратури та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (втрати, внаслідок крадіжки, майна, вартістю, за оцінкою позивача, 475000 грн. (7500 грн 200 доларів США та 2000 грн транспортних послуг), а тому місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про не доведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, колегія суддів вважає також правильними твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Під час розгляду цієї справи, не встановлено факту заподіяння позивачці моральної шкоди. За встановленими фактичними обставинами, самі факти винесення слідчим суддею ухвал про зобов`язання відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розпочати розслідування, а також про скасування постанов про закриття кримінального провадження, є не достатніми для застосування наслідків цивільно-правового характеру делікту.

Не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а має значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, саме по собі постановлення слідчим суддею ухвал не є підставою для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.01.2020 у справі № 638/11414/18.

Ухвали слідчих суддів Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області про скасування постанов дізнавача про закриття кримінального провадження, як зазначає ОСОБА_1 , у своїй позовній заяві, свідчать про необхідність реалізації нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора, про що неодноразово їй було роз`яснено органами поліції та прокуратури у відповідях на її звернення (а.с. 56-58, 62, 63) і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів та не є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1166, 1167, 1173,1174 ЦК України.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які рішення судів, щодо визнання дій відповідачів неправомірними, які були прийняті за відповідною заявою скаржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що позивач не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй діями чи бездіяльністю відповідачів майнової та моральної шкоди, а також доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 та 3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідне клопотання позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялося, хоча ОСОБА_1 направляла до суду першої інстанції ряд заяв, заперечень та пояснень.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких обставин, які виникли на стадії апеляційного перегляду справи, і є виключними в розумінні ст. 367 ч. 3 ЦПК України, як підстава для отримання апеляційним судом нових доказів, у клопотанні позивача не наведено. До того ж такі докази не були предметом розгляду та не досліджувалися судом першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує, що при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач мала дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, що відповідає позиції Верховного Суду у справах №369/6566/21 від 18 січня 2023 року, №603/761/19 від 22 березня 2023 року.

За таких обставин не може бути визнане обґрунтованим клопотання про витребування доказів, оскільки наведені у клопотанні мотиви необхідності такого витребування не можуть вважатися виключними обставинами в розумінні ст. 367 ч. 3 ЦПК України.

Враховуючи наведене немає підстав для висновку про наявність виняткового випадку і як наслідок - витребування апеляційним судом заявлених позивачем доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції та зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом залишено без змін, тому питання про відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.01.2024.

Головуючий Судді