Єдиний унікальний № 371/1351/23
Номер провадження № 2/371/140/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2024 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кириленко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Петренко В.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Миронівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом представника позивачів ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на одну четверту частку житлового будинку у спільному майні з виплатою відповідної грошової компенсації, визнання права власності на одну четверту частку житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року представник позивачів ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права власності на одну третю частку житлового будинку у спільному майні з виплатою відповідної грошової компенсації, визнання права власності на одну третю частку житлового будинку.

В обґрунтуванні позову зазначивши, що ОСОБА_3 є власником 3/4 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/4 часток земельної ділянки площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:214:0003 за адресою: АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується Договором купівлі-продажу 3/4 часток земельної ділянки від 04 серпня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 3123, витягами з Державного реєстру речових прав.

Попередніми власниками 3/4 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:214:0003 за адресою: АДРЕСА_1 були ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Власник 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 є громадянка Російської Федерації ОСОБА_4 , має власне житло та постійно проживає в місті Анапа Краснодарського краю Російської Федерації. ОСОБА_6 після прийняття спадщини в 1992 році після смерті ОСОБА_7 до спадкового будинку не приїздила, коштів на утримання будинку не виділяла, комунальні платежі за електроенергію та газопостачання не сплачувала. Весь час утримували будинок ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

На неодноразові звернення до ОСОБА_4 , в телефонному режимі, щодо врегулювання подальшої долі 1/4 частки спадкового будинку в 2022 році ОСОБА_4 розпочала процедуру дарування своєї частки своїй рідній сестрі ОСОБА_1 . В силу військової агресії Російської Федерації проти України не дозволили її довести цю процедуру до логічного завершення.

Відповідно до наведеного просить припинити право власності ОСОБА_4 на частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_4 . Визначити ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 50 000(пядесят тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів.

20.10.2023 на адресу суду надійшов лист від представник позивачів ОСОБА_2 на виконання ухвали надали квитанції про внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості 1/4 частки житлового будинку.

Ухвалою суду від 26.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07 грудня 2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 підтримали позовну заяву в повному обсязі та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання оголошенням про виклик на веб-порталі судової влади України, про поважні причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд вважає за необхідне провести судове засідання без його участі.

Суд, заслухавши думку позивача та представника позивача, дослідивши надані стороною докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, договором купівлі-продажу 3/4 (трьох четвертих) часток житлового будинку та 3/4 часток земельної ділянки ОСОБА_1 від свого імені та імені ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3 3/4 частки житлового будинку та 3/4 частки земельної ділянки. Вартість 3/4 частки житлового будинку визначено в сумі 100 000 гривень, 3/4 частки земельної ділянки визначені в сумі 20 000 гривень (а.с. 20).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав індексний номер: 342554094 від 11.08.2023 року здійснено державну реєстрацію житлового будинку за адресою буд. АДРЕСА_1 належить в розмірі 1/2 частки на праві спільної часткової відповідно до договору купівлі-продажу належить ОСОБА_3 (а.с. 21).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав індексний номер: 342555281 від 11.08.2023 року земельна ділянка належить в розмірі 3/4 частки на праві спільної часткової відповідно до договору купівлі-продажу належить ОСОБА_3 (а.с. 22).

Згідно наданої копії паспорта на імя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянкою російської Федерації (а.с. 23-24)

Відповідно до наданої копії заяви в якій ОСОБА_4 зазначила, що на протязі 30 років з дня смерті матері вона не приймала участі в підтримці будинку як фізично так і матеріально (а.с. 25-26).

З рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 травня 1997 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про поділ спадкового майна задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 27-28).

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 20260721 від 09.04.2014 житловий будинок за адресою буд. АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в розмірі 1/4 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 29-30).

З наданої копії державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що державний акт виданий ОСОБА_1 на підставі рішення Росавської сільської ради від 19 грудня 2007 року №150-17-V, на земельну ділянку площею 0, 2500 га яка розташована за адресою буд. АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка за адресою буд. АДРЕСА_1 площею 0,25 га належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с. 32).

Відповідно до наданого кваліфікаційного сертифікату виданий про те, що ОСОБА_9 пройшов професійну атестацію за категорією технік з інвентаризації нерухомого майна (а.с 38).

Згідно наданого висновку про оціночну вартість нерухомого майна будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 об`єкт оцінки, станом на 05.09.2023 рік, становить 200 000,00 (двісті тисяч) гривень (а.с.39).

Як вбачається з наданого висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АРХБУДРЕНЕСАНС» № 03/2024 від 01 лютого 2024 року видане ОСОБА_3 , за технічними показниками на даний час об`єкт не може бути поділено (а.с.86).

Відповідно до копії доручення ОСОБА_4 передала повноваження ОСОБА_1 право керувати та розпоряджатись об`єктами нерухомості які належать ОСОБА_4 , а саме: 1/4 частки земельної ділянки та 1/4 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 87-88).

Відповідно до наданих квитанції ОСОБА_3 внесено грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 50 000,00 грн з квитанцією № від 19 жовтня 2023 року та № від 20 жовтня 2023 року (а.с. 54-57).

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, на час розгляду справи, позивач ОСОБА_3 є власником 3/4 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 та 3/4 частки земельної ділянки площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10 , як свідок, суду пояснила в Росаві сім`я ОСОБА_11 проживає з 70-х років, родину ОСОБА_11 батьків знає давно. Кабачна ОСОБА_12 виїхала з села Росава після 90-х років, після чого її не бачила. Людмила ОСОБА_13 разом зі своїм чоловіком доглядає садибу, робила ремонти. Знає що ОСОБА_12 виїхала в Росію в ОСОБА_14 . Спадщину після смерті батьків прийняла ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . ОСОБА_16 після прийняття спадщини не з`являлась, на похороні батька.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_17 , як свідок суду пояснила як померли ОСОБА_18 , за будинком весь час доглядала ОСОБА_15 разом зі своїм чоловіком. ОСОБА_19 вона не пам`ятає, лише спогади зі школи, знає що вона є громадянкою Російської Федерації. ОСОБА_20 та ОСОБА_21 знала добре, мати померла приблизно в 90-х роках, а батько приблизно в 2013 році, після смерті спадщину прийняли ОСОБА_22 та ОСОБА_12 . Після прийняття спадщини ОСОБА_12 в с. Росава не приїжджала.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц.

При цьому, відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

В той же час, слід зазначити, що вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні (рішення ЄСПЛ від 21.03.2011 у справі "Андрій Руденко проти України").

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном. Не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Так, відповідач ОСОБА_4 громадянка Російської федерації є власником 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

З висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АРХБУДРЕНЕСАНС» № 03/2024 від 01 лютого 2024 року видане ОСОБА_3 , за технічними показниками на даний час об`єкт не може бути поділено, житловий будинок не має додаткового окремого входу, для виділу частки 1/4 та 3/4 в натурі потрібно проводити реконструкцію житлового будинку.

Вказане, згідно положень ст.365 ЦК України, є обставиною, відповідно до якої судом може бути припинено право особи на частку у спільному майні та здійснено поділ шляхом визнання права власності кожним з власників за окремими об`єктами нерухомості з виплатою грошової компенсації.

Разом з тим суд враховує, що у відповідності до ч. 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно висновку про оціночну вартість нерухомого майна будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 об`єкт оцінки, станом на 05.09.2023 рік, становить 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 внесено грошову компенсацію замість частки ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності у розмірі 50 000,00 грн., згідно квитанцією № від 19 жовтня 2023 року та № від 20 жовтня 2023 року.

Оцінивши зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що визначена у висновку експертизи від 01.02.2024 року дійсна ринкова вартість частини спірної житлового будинку.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 137, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов представника позивачів ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на одну четверту частку житлового будинку у спільному майні з виплатою відповідної грошової компенсації, визнання права власності на одну четверту частку житлового будинку - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Перерахувати ОСОБА_4 з депозитного рахунку Миронівського районного суду Київської області (рахунок UA0018661, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268119, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу застава компенсації права власності по справі Миронівського районного суду Київської області №371/1351/23) грошову компенсацію у розмірі 50 000,00 грн. (пядесят тисяч гривень), внесені ОСОБА_3 згідно з квитанцією № від 19 жовтня 2023 року та № від 20 жовтня 2023 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: квартира під номером АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: квартира під номером АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: квартира під номером АДРЕСА_5 .

Суддя М. О. Кириленко