Справа № 930/215/22
Провадження № 22-ц/801/286/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуСправа № 930/215/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №930/215/22 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Станіславської Інни Володимирівни та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2023 року, яке ухвалене суддею Войницькою Т.Є. в Немирівському районному суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 27 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09 червня 2022 року (т.1 а.с.43 51) ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 10 531,15 грн матеріальний збиток від пошкодження автомобіля, 100601 грн упущеної вигоди та моральну шкоду в сумі 98905,25 грн; стягнути з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» шкоду заподіяну майну в сумі 98000 грн, шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 21 895,15 грн та моральну шкоду в сумі 1094,75 грн. Стягнути з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 34866,81 грн упущеної вигоди.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну майну в розмірі 83559,86 грн; шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 21015,76 грн; моральну шкоду в розмірі 1 050,76 грн.

В решті позовних вимог до ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова Група «ТАС» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22500 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Станіславська І.В. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його частково незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2023 року змінити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 упущену вигоду в розмірі 139467,24 грн та моральну шкоду в розмірі 73949,24 грн. В решті рішення суду просила залишити без змін. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції стягуючи упущену вигоду в розмірі 34866,81 грн не врахував, що позивач проходив стаціонарне та амбулаторне лікування протягом 120 днів, тобто протягом 4 місяців, а тому розмір упущеної вигоди, який підлягає стягненню складає 139467,24 грн (34866,81 грн х 4 місяці). Також вважає, що моральна шкода за пережиті позивачем хвилювання, з урахуванням сплати 35000 грн відповідачем ОСОБА_3 та 1050,76 грн які стягнуті за рішенням суду з ПрАТ «Страхова Група «ТАС», має становити 73949,24 грн.

Крім того, ПрАТ «Страхова Група «ТАС» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішенням суду в частині позовних вимог до страхової підлягає скасуванню з підстав неповноти з`ясування судом обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права. Просило рішення суду в частині позовних вимог до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , 14 жовтня 2019 року біля 13:30 год, керуючи автомобілем марки «Daewoo» моделі «Matiz», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі М-12 в напрямку м. Одеса на ділянці дороги 422км. + 400 м., розпочав перестроювання не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, водій автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому крижової кісти зліва, закритих уламкових переломів лівої лобкової та лівої сідничної кісток. Дані ушкодження виникли 14 жовтня 2019 року та по тяжкості відносяться до середніх тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя, які спричинили тривалий, понад 21 день, розлад здоров`я.

Відповідно до висновку авто-технічної експертизи в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 10.1 ПДР України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 12.6 (г) ПДР України: Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух зі швидкістю: г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км./год. на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км./год, на інших автомобільних дорогах не більше 90 км./год. та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху.

В даній дорожній ситуації, яка склалася, можливість попередження зіткнення у водія автомобіля марки «Daewoo» моделі «Matiz» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п. 10. 1 та вимог горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2022 року вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 29 червня 2021 року скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін (т.1 а.с.11 27).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Daewoo», моделі «Matiz» державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у Страховій компанії АТ СГ «ТАС» (поліс 134029944). Ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб становить 100 000 грн, за шкоду нанесену життю і здоров`ю - 200 000 грн на одну особу, франшиза 2000 грн.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до АТ СГ «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 14 жовтня 2019 року неподалік с. Кудлаї Немирівського району Вінницької області.

Положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом № 1961-IV ( Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності»).

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень статей 9, 22, 23, 24 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю (в тому числі шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого), майну третьої особи.

Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи, від 01 квітня 2021 року №8311/20-21, ринкова вартість технічно справного автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, сірого кольору, станом на дату ДТП (14 жовтня 2019 року) складає 134 559,86 грн; ринкова вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, сірого кольору, станом на дату проведення експертизи, складає 544 652,99 грн (а.с.132 138 к/п т.1).

Таким чином, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» є значно вищою вартості даного автомобіля до ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, а автомобіль є фізично знищеним, у зв`язку із чим його власнику підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експерта №№8311/20-21 від 01 квітня 2021 року утилізаційну вартість КТЗ автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, сірого кольору, станом на дату проведення експертизи визначити не представилось можливим через відсутність вартісних даних аналогічного пошкодженого т/з на вторинному ринку України та результатів діагностування авто на спеціалізованому СТО.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 продав автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 , на підтвердження чого надали суду акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №327/22/1/011894 від 27 вересня 2022 року, відповідно до якого вартість автомобіля склала 49 000 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при обрахуванні страхової виплати слід брати ціну продажу даного авто як кінцеву вартість зазначеного автомобіля з отриманими пошкодженнями, за розрахунком: 134 559,86 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) 49 000 грн (фактична ціна продажу автомобіля після ДТП) 2000 грн (франшиза) = 83 559,86 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Апеляційний суд не бере до уваги посилання ПрАТ «Страхова Група «ТАС», в своїй апеляційній скарзі, на експертне автотоварознавче дослідження від 15 червня 2020 року № 60-R|/75/9, оскільки воно є недопустимим доказом, враховуючи те, що експерт, який надав даний висновок не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Отже, оскільки сума страхової виплати є достатньою для повного відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ПрАТ «Страхова Група «ТАС»завданої майнової шкоди в розмірі 83 559,86 грн.

Також, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування шкоди, завданої здоров`ю в розмірі 21015,76 грн та моральної шкоди в розмірі 1050,76 грн.

Як встановлено у п. 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 14 жовтня 2019 року по 17 жовтня 2019 року у Вінницькій міській лікарні швидкої медичної допомоги, після чого знаходився на амбулаторному лікуванні по 10 лютого 2020 року з приводу закритого перелому крижової кісти зліва, закритих уламкових переломів лівої лобкової та лівої сідничної кісток (а.с.32 к/п т.1, 52 82).

Позивачем суду надано виписки з медичних карток щодо призначення лікувальних препаратів, копії товарних та фіскальних чеків на суму на 9365,86 грн, акт наданих послуг, відповідно до якого позивачем отримано спортивно-оздоровчі послуги на суму 11 250 грн, а також договір прокату медичної техніки від 11 листопада 2019 року, згідно якого позивач брав на прокат милиці, вартість прокату яких склала 400 грн, а всього витрачено 21015,86 грн.

Отже, зазначені витрати на лікування та реабілітацію позивача нерозривно пов`язані з отриманням ним шкоди, завданої внаслідок ДТП, що підтверджується відповідними лікарськими призначеннями (т.1 а.с.52 84), а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув їх з ПрАТ «Страхова Група «ТАС», доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Стягуючи з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1050,76 грн, суд першої інстанції вірно врахував вимоги ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ПрАТ «Страхова Група «ТАС» щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме в частині прийняття заяви про збільшення позовних вимог та залучення співвідповідача, оскільки суд першої інстанції надав обґрунтовану відповідь на ці доводи.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Станіславської І.В. про стягнення упущеної вигоди

Розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців (частина перша статті 1198 ЦК України).

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - не отримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та дохід протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (абзаци перший і третій частини першої та частина друга статті 25 Закону № 1961-IV).

Наведені приписи ЦК України та Закону № 1961-IV по-різному регулюють порядок визначення доходу фізичної особи-підприємця, втраченого внаслідок тимчасової непрацездатності через каліцтво або інше ушкодження здоров`я. Різниця полягає у тому, що за ЦК України розмір втраченого доходу фізичної особи-підприємця треба визначати шляхом множення середньомісячного доходу за попередній до того, в якому було ушкоджене здоров`я, рік на кількість місяців, в яких такий дохід був відсутній через тимчасову непрацездатність. Натомість за Законом № 1961-IV не отримані доходи фізичної особи-підприємця за час втрати нею працездатності слід обчислювати як різницю між її сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим нею у тому календарному році, коли вона була тимчасово непрацездатною.

Підхід до визначення втраченого доходу фізичної особи-підприємця на підставі припису абзацу третього частини першої статті 25 Закону № 1961-IV фактично допускає ситуацію, за якої такий втрачений дохід може мати від`ємне значення, а саме, якщо дохід фізичної особи-підприємця за певний період того календарного року, коли вона стала непрацездатною, до настання такої непрацездатності перевищував її підприємницькі доходи за попередній рік.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що з огляду на засаду розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) для цілей відшкодування втраченого доходу фізичної особи-підприємця, якій завдану майнову шкоду внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (постійної чи тимчасової втрати працездатності), розмір такого доходу не може мати від`ємного значення. Здійснення людиною успішної підприємницької діяльності зі зростанням доходу у кожному наступному році не може бути підставою для того, щоб через негативну різницю між її сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим нею у тому календарному році, коли вона була непрацездатною, відмовити у відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78).

Отже, визначаючи розмір не отриманого позивачем як підприємцем доходу за час тимчасової втрати працездатності, слід застосовувати приписи статті 1198 ЦК України, а не абзацу третього частини першої та частини другої статті 25 Закону № 1961-IV. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) викладено наступний висновок.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я слід визначати на підставі даних податкового органу. Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я слід обчислювати з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я у сумах, нарахованих до вирахування податків (частини друга та третя статті 1198 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 13.12.2010 зареєстрований як фізична особа підприємець (т.1 а.с.85).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , внаслідок отриманих від ДТП травм, останній перебував на стаціонарному лікуванні з 14 жовтня 2019 року по 17 жовтня 2019 року у Вінницькій міській лікарні швидкої медичної допомоги, після чого знаходився на амбулаторному лікуванні по 10 лютого 2020 року включно, у зв`язку із чим не міг здійснювати підприємницьку діяльність (т.1 а.с.52 82).

Як вбачається з податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , його дохід за 2018 рік склав 418 401,82 грн (т.1 а.с.92).

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 1198 ЦПК України середньомісячний дохід у період за 2018 року становив 34866,81 грн (418 401,82 грн : 12 міс.), яку вірно визначив суд першої інстанції.

Проте, судом першої інстанції при визначені розміру упущеної вигоди не було враховано, що позивач не міг здійснювати підприємницьку діяльність майже 4 місяці (з 14 жовтня 2019 року по 10 лютого 2020 року), а тому розмір мав би становити 139467,24 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ….(ст. 13 ч. 1 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Колегія суддів, з огляду на вимоги поданої представником ОСОБА_1 адвокатом Станіславською І.В. апеляційної скарги вважає за потрібне наголосити, що в заяві про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.43 51) позивач просив зокрема стягнути з відповідача ОСОБА_3 100601 грн упущеної вигоди (розмір доходу фізичної особи-підприємця втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я).

Проте, в апеляційній скарзі позивач збільшує позовні вимоги та просить зокрема стягнути з ОСОБА_3 139467,24 грн упущеної вигоди.

Разом з тим, згідно частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення упущеної вигоди (розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я) та слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 упущену вигоду (розмір доходу фізичної особи-підприємця втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я) в сумі 100601 грн, тобто в межах заявлених позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Станіславської І.В. про стягнення моральної шкоди

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в цій частині виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України, останнім сплачено позивачу 35 000 грн у відшкодування моральної шкоди, про що ОСОБА_1 особисто підтвердив в судовому засіданні.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що моральна шкода позивачу фактично відшкодована, а тому не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 .

Проте, колегія суддів вважає, що такий розмір не відповідає характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача.

Обґрунтовуючи моральну шкоду, позивач ОСОБА_1 зазначив, що зазнав страждань, пережитими ним внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від неправомірних дій ОСОБА_3 . Пережитим стресом під час вчинення обвинуваченим злочину, так як його було затиснуто у вказаному вище автомобілі та він усвідомлював те, що своїми діями ОСОБА_3 міг позбавити його життя; стресом пережитим в лікарні, хвилюванням за його малолітню дитину ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5 , які перебували разом з позивачем в автомобілі під час ДТП, його хвилюваннями під час загрози викидня у вагітної дружини ОСОБА_6 , яка перебувала на останньому 9-му місяці вагітності, хвилюваннями позивача за свою сім`ю, неможливості рухатись, працювати та надавати кошти на утримання сім`ї, а також переживаннями позивача через виникнення у нього значних проблем з опоно-рухомим апаратом, що в подальшому позбавило його сну та нормального існування.

Зокрема, переживаннями позивача у зв`язку з тим, що після народження його дочки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , у його дружини ОСОБА_6 внаслідок значних переживань пропала лактація, що в свою черги сказалось на здоров`ї останніх; - переживаннями позивача через неспроможність оплати комунальні платежі, оренду робочого офісу, так як незадовільний стан здоров`я і неможливість виконувати посадові обов`язки, внаслідок отриманих в ДТП травм спричинило простій в його підприємницькій діяльності; пережитим стресом позивача через постійне відчуття болю в кістках під час руху; витратами позивача, пов`язаними з лікуванням та реабілітацією, яка ще продовжується після лікування, внаслідок перенесених травм; пережитого позивачем жаху від усвідомлення ним того, що внаслідок спричинених травм колінних суглобів, він більше ніколи не зможе бігати та робити різкі рухи ногами, а лише спокійні рухи, що в реаліях сьогодення практично є неможливим та позбавляє нормального існування та в подальшому виконання своїх професійних обов`язків (роботи).

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 98905,25 грн, а в апеляційній скарзі просить стягнути 73949,24 грн моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач внаслідок вчинення ДТП, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав чималих фізичних страждань, при цьому відчував хвилювання за дружину, яка на момент ДТП перебувала у стані вагітності, малолітню дитину та брата, які знаходились в машині під час ДТП, тривалий час знаходився на лікуванні, у зв`язку із чим не міг працювати та утримувати свою дружину та двох малолітніх дітей, сплачувати комунальні послуги та здійснювати інші платежі, пов`язані із забезпеченням нормальної життєдіяльності позивача та його родини, що призвело до певних негативних змін у звичайному житті позивача та супроводжувалося душевними хвилюваннями, пригніченістю та депресивним станом, тому, з огляду на засади розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню становить 55 000 грн.

Оскільки під час розгляду кримінального провадження (ч.1 ст.286 КК України), ОСОБА_3 сплатив позивачу ОСОБА_1 35000 грн у відшкодування моральної шкоди, тому апеляційний суд (з урахуванням сплати 35000 грн) приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди слід змінити та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору та понесеними витратами на оплату правничої допомоги.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн за надання правничої допомоги адвокатом Бєрєснєвим І.Р., що підтверджується: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН000414; договором (правочин) №07-06/20 про надання правової допомоги та доручення від 24 червня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бєрєснєвим І.Р.; додатковою угодою №1 до Договору №07/06/20 від 24 червня 2020 року про надання правової допомоги та доручення від 24 червня 2020 року; квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 26 червня 2020 року на суму 10 000 грн; акт виконаних робіт (надання послуг) за Договором про надання професійної правничої допомоги №07-06/20 від 24 червня 2020 року по запиту ОСОБА_1 від 01 грудня 2022 року. Крім того, ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн за надання правничої допомоги адвокатом Станіславською І.В., що підтверджується: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000426; договором №217/21-к про надання правничої допомоги від 06 жовтня 2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Станіславською І.В.; додатком №1 до договору №217/21-к про надання професійної правничої допомоги від 06 жовтня 2021 року; детальним описом робіт (наданих послуг) зо Договором про надання професійної правничої допомоги №217/21-к від 06 жовтня 2021 року; квитанцією до прибуткового касового ордера №217/21-к від 06 жовтня 2021 року на суму 20 000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено обсяг виконаних робіт адвокатами Бєрєснєвим І.Р. та Станіславською І.В., кількість витраченого часу на її виконання та розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з визначеним розміром, який стягнутий судом першої інстанції з відповідачів, оскільки він є не пропорційним.

Отже, враховуючи доводи апеляційної скарги ПрАТ «Страхова Група «ТАС», колегія суддів вважає змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 15000 грн, а також з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 в розмірі 15000 грн, що відповідатиме пропорційності, критерію реальності, виваженості, справедливості та розумності їхнього розміру з складністю даної справи та виконаними адвокатом об`ємом роботи під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції в частині стягнення упущеної вигоди, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні, а саме слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 упущену вигоду в розмірі 100601 грн, моральну шкоду в розмірі 20000 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн, а також стягнути з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Згідно положень ч. ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Щодо судового збору

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2, 6 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

Отже, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто всього 120601 грн, тому з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1206,01 грн (120601 грн х 1%).

Також, оскільки з відповідача ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто всього 105626,38 грн, тому з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1056,26 грн (105626,38 грн х 1%).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Станіславської Інни Володимирівни та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2023 року в частині стягнення упущеної вигоди, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Носківці, Жмеринського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) упущену вигоду в розмірі 100601 грн (сто тисяч шістсот одну грн), моральну шкоду в розмірі 20000 грн (двадцять тисяч грн) та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн (п`ятнадцять тисяч грн).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (, юридична адреса: пр. Перемоги 65, м. Київ, 03117) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн (п`ятнадцять тисяч грн).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Носківці, Жмеринського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1206,01 грн (одну тисячу двісті шість грн 01 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (код , юридична адреса: пр. Перемоги 65, м. Київ, 03117)на користь держави судовий збір в розмірі 1056,26 грн (одну тисячу п`ятдесят шість грн 26 коп.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.