Провадження № 22-ц/801/265/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокуСправа № 127/35624/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом Інам Ольга,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/35624/21 за апеляційною скаргою адвоката Цвєткова О. В. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Медяної Ю. В. у залі суду, повний текст якого складено 13 листопада 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2021 року адвокат Цвєтков О. В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою.

Позов мотивовано тим, що сторони на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом є співвласниками, по частини кожний, квартири АДРЕСА_1 .

Квартира складається з трьох ізольованих кімнат, загальною площею 62,2 м2, житловою площею 38,5 м2.

Указує, що спірну квартиру неможливо перепланувати, тому вони не можуть дійти згоди щодо користування спірним майном.

Вважає, що має право на виділення більшої житлової площі, оскільки перебуває у шлюбі, а ОСОБА_3 проживає сама.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив суд:

встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

виділити у його користування житлові кімнати площею 11,8 м2 та 9,6 м2;

виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,1 м2;

у загальному користуванні залишити: кухню площею 7,7 м2, туалет площею 1,2 м2, ванну площею 2,6 м2, коридор площею 7,5 м2, кладову площею 1,0 м2, частину підвалу під сарай площею 2,2 м2;

вирішити питання судових витрат.

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат з оплати теплової енергії, витрат з оплати послуг управління будинком та інфляційних витрат.

У березні 2023 року ОСОБА_2 подала заяву про зміну предмету та підстав позову, у якій просила її зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення витрат з оплати теплової енергії, витрат з оплати послуг управління будинком та інфляційних витрат залишити без розгляду, прийняти до розгляду зустрічний позов у новій редакції до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

Зустрічний позов мотивований тим, що сторони на підставі свідоцтв про право на спадщину є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Кожному з них належить частина цієї квартири.

Квартира складається із трьох ізольованих житлових кімнат площею: 17,1 м2, 11,8 м2 та 9,6 м2, житловою площею 38,5 м2, кухні площею 7,7 м2, туалету площею 1,2 м2, ванної кімнати площею 2,6 м2, коридору площею 7,5 м2, кладової площею 1,0 м2 та частини підвалу під сарай площею 2,2 м2.

Загальна площа квартири становить 62,2 м2.

Указує, що спірна квартира успадкована ними після смерті матері ОСОБА_4 .

За життя матері між ними склався певний порядок користування квартирою, а саме: вона користувалась житловою кімнатою площею 9,6 м2, покійна мати ОСОБА_4 житловою кімнатою площею 11,8 м2, відповідач ОСОБА_1 та його дружина - житловою кімнатою площею 17,1 м2.

Цей порядок встановлено шляхом усних домовленостей та продовжує існувати після смерті матері.

Підстав для зміни такого порядку користування квартирою вона не вбачає.

З 2017 року відповідач з дружиною проживає у Польщі, спірною квартирою не користується, не цікавиться її технічним станом, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не бере.

Указує, що вона самостійно, без допомоги відповідача, доглядала за хворою матір`ю, займалась її лікуванням та похованням.

Зазначає, що не чинила та не чинить ОСОБА_1 перешкод у користуванні спірною квартирою

24 березня 2022 року після повномасштабного вторгнення рф на територію України вона вимушено виїхала за кордон, однак має намір повернутись в Україну.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просила суд:

встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

виділити у її користування житлові кімнати площею 11.8 м2 та 9,6 м2;

виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 17,1 м2;

у загальному користуванні залишити: кухню площею 7,7 м2, туалет площею 1,2 м2, ванну площею 2,6 м2, коридор площею 7,5 м2, кладову площею 1,0 м2, частину підвалу під сарай площею 2,2 м2;

вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином:

у користування ОСОБА_2 виділено житлові кімнати площею 11,8 м2 та 9,6 м2;

у користування ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 17,1 м2;

у загальному користуванні залишено: кухню площею 7,7 м2, туалет площею 1,2 м2, ванну площею 2,6 м2, коридор площею 7,5 м2, кладову площею 1,0 м2, частину підвалу під сарай площею 2,2 м2;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

між сторонами фактично був установлений порядок користування спірною квартирою, за яким ОСОБА_2 користувалася двома житловими кімнатами площею 11,8 м2 та 9,6 м2, а одна житлова кімната площею 17,1 м2 залишилась у користуванні ОСОБА_1 та його дружини;

ОСОБА_2 не чинила та не чинить перешкод у користуванні спірною квартирою;

усі витрати пов`язані з утриманням спільною квартирою несла ОСОБА_2 ;

предметом спору у цій справі є встановлення порядку користування спільною квартирою, тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 м2 житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим;

дружина ОСОБА_1 не є співвласником спірної квартири, а також відсутні відомості про те, що вона зареєстрована у цій квартирі, тому невиділення додаткової площі на члена його сім`ї не порушує права позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом як співвласника на користування спільним майном;

суд не вбачає зацікавленості ОСОБА_1 у фактичному користуванні спірною квартирою, відтак не вбачає підстав для виділення йому у користування двох кімнат;

встановлення порядку користування спірною квартирою згідно з варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № ОС-465 від 25 травня 2023 року відповідає порядку користуванню квартирою, який фактично склався між сторонами, буде справедливим та забезпечить інтереси сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2023 року адвокат Цвєтков О. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 грудня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

22 грудня 2023 року до апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 грудня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав не повної сплати судового збору.

02 січня 2024 року на виконання вимог ухвали представник ОСОБА_1 адвокат Цвєтков О. В. надав квитанцію про доплату судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачці за зустрічним позовом, позивачці за первісним позовом строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та заперечення щодо клопотання про допит свідків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2024 року у задоволенні клопотання про допит свідків відмовлено, справу призначено до розгляду на 01 лютого 2024 року о 09:00 год з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи;

у спірній житловій квартирі ОСОБА_1 проживав зі своєю дружиною, відтак він має право на виділення у їх користування більшої житлової площі;

ОСОБА_2 не має сім`ї, тому може претендувати на меншу частину житлової площі;

судом не взято до уваги, що встановлений порядок користування існував до смерті спадкодавиці та сторони не були власниками спірної квартири;

безпідставним та необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не зацікавлений у фактичному користуванні спірною квартирою;

у порушення норм процесуального права судом незаконно прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву у новій редакції та відмовлено у виклику свідків.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

судом першої інстанції з`ясовано усі обставини справи, його висновки ґрунтуються на матеріалах справи та повністю спростовують доводи апеляційної скарги;

обґрунтованого посилання на порушення судом першої інстанції норм процесуального права заявником не наведено.

Щодо відкладення розгляду справи

01 лютого 2024 року від представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним адвоката Цвєткова О. В. електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою.

Разом з тим, доказів про стан здоров`я адвокатом не надано.

Крім цього, у клопотанні зазначено, що стороною позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним не отримано примірник апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд здійснює перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року за апеляційною скаргою поданою адвокатом Цвєтковим О. В. в інтересах ОСОБА_1 , відтак доводи заяви у цій частині є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи викладене, зазначені адвокатом Цвєтковим О. В. причини неявки у судове засіданні не є поважними.

Слід звернути увагу на те, що частиною першою статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

При цьому частиною другою цієї статті визначено, що учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Варто також зазначити, що у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на те, що Цивільний процесуальний кодекс України містить в собі чіткі строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій, а також строки для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є: її син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року, виданим державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В. С., зареєстрованим у реєстрі за № 2-519, ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_4 успадкував частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 липня 2020 року, виданого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В. С., зареєстрованого у реєстрі за № 2-503, ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_4 успадкувала частку квартири АДРЕСА_1 .

Указана квартира складається з: коридору площею 7,5 м2, складової площею 1,0 м2, кухні площею 7,7 м2, житлових кімнат площею 9,6 м2, 17,1 м2, 11,8 м2, коридору площею 3,7 м2, туалету площею 1,2 м2, ванної кімнати площею 2,6 м2 та частини підвалу під сарай площею 2,2 м2.

Загальна площа квартири становить 62,2 м2, житлова 38,52 м2.

Сторони зареєстровані у спірній квартирі.

З висновку Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-465 від 25 травня 2023 року слідує, що розподіл квартири в означених ідеальних частках (по та частки з метою обладнання окремих ізольованих квартир) виконати неможливо.

Експертом запропоновано два технічно можливі варіанти встановлення порядку користування спірним нерухомим майном, згідно часток та .

15 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб.

Відповідно до свідоцтва про поховання від 20 жовтня 2019 року ОСОБА_2 здійснила поховання ОСОБА_4 .

Також ОСОБА_2 сплатила КП «Комбінат комунальних підприємств» за ритуальні послуги та товари 5 963,31 грн (рахунок-замовлення № 001083 від 20 жовтня 2019 року).

ОСОБА_2 сплачувала комунальні послуги за утримання спірної квартири у період з жовтня 2019 року по серпень 2022 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

У справі, що переглядається між сторонами виник спір з приводу встановлення порядку користування квартирою, яка є їх спільною частковою власністю та є неподільною.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Частиною першою статті 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що:

«первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

У постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 487/3769/20 (провадження № 61-7928св22) зроблено висновок, що:

«володіння та користування майном здійснюється усіма його співвласниками за спільною згодою, тобто у результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним.

Дійсно, первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яку не може підміняти рішення суду, проте у разі виникнення конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав».

Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою, п`ятою- шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Матеріалами справи встановлено, що сторони є співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

Між співвласниками указаної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір з приводу порядку користування спільною квартирою, а саме: ОСОБА_1 бажає користуватись житловими кімнатами площею 11,8 м2 та 9,6 м2, цими ж кімнатами бажає користуватись і ОСОБА_2 (згідно її позовних вимог).

З висновку Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № ОС-465 від 25 травня 2023 року слідує, що розподіл квартири в означених ідеальних частках (по та частки з метою обладнання окремих ізольованих квартир) виконати неможливо.

Експертом запропоновано два технічно можливі варіанти встановлення порядку користування спірним нерухомим майном з незначним відхиленням від часток співвласників по загальній площі.

Сторонами запропоновано варіанти встановлення порядку користування квартирою, які відповідають варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № ОС-465 від 25 травня 2023 року та відрізняються лише тим кому саме слід виділити у користування житлові кімнати площею 11,8 м2 та 9,6 м2 та житлову кімнату площею 17,1 м2.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів проаналізувавши запропоновані судовим експертом два можливі варіанти встановлення порядку користування сторонами спільною квартирою АДРЕСА_1 , дійшла таких висновків.

Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірну квартиру отримали у спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя спадкодавиці ОСОБА_4 між сторонами склався фактичний порядок користування спірною квартири, а саме: ОСОБА_4 користувалась житловою кімнатою площею 11,8 м2, ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_6 проживали у житловій кімнаті площею 17,1 м2, ОСОБА_2 користувалась житловою кімнатою площею 9,6 м2.

У 2017 році ОСОБА_1 зачинив свою кімнату на замок та виїхав з дружиною до

ОСОБА_7 та ОСОБА_2 продовжили користуватись своїми кімнатами до смерті спадкодавиці.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 здійснювала догляд за спадкодавицею ОСОБА_4 , одночасно користуючись кімнатою останньої, за власні кошти здійснила її поховання, а також самостійно сплачувала комунальні послуги за утримання спірної квартири у період з жовтня 2019 року по серпень 2022 року.

Указані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, показаннями допитаних судом свідків та не спростовані позивачем за первісним позовом.

Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України № 91-42389/18/23 від 05 вересня 2023 року ОСОБА_1 08 квітня 2021 року через пункт пропуску Краківець в`їхав на територію України та 19 травня 2021 року виїхав за її межі.

Інформація щодо повернення ОСОБА_1 на територію України відсутня.

Відомості про те, що ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з пропозицією домовитись про порядок користування спільною квартирою в матеріалах справи відсутні.

Урахувавши викладене, розмір часток кожного співвласника, а також розмір житлової площі, що припадає на одну особу, взаємовідносини сторін та наявність у квартирі ізольованих житлових кімнат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування ОСОБА_2 житлових кімнат площею 11,8 м2 та 9,6 м2, а у користування ОСОБА_1 житлової кімнати площею 17,1 м2, залишивши у загальному користуванні кухню, туалет, ванну кімнату, коридор, кладову, частини підвалу під сарай, оскільки такий порядок забезпечує розумний баланс інтересів та прав обох співвласників, а також відповідає фактичному порядку користування кожним із співвласників окремою частиною спільного майна та не призведе до погіршення їх житлових умов.

Відтак встановлення порядку користування квартирою з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, із урахуванням планування квартири, є єдиним оптимальним способом вирішення спору між співвласниками квартири, які не змогли за взаємною згодою, добровільно вирішити питання користування спірною квартирою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 , встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 згідно запропонованого нею варіанту та відсутність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що у спірній житловій квартирі позивач за первісним позовом ОСОБА_1 проживав зі своєю дружиною, відтак він має право на виділення у їх користування більшої житлової площі є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною четвертою статті 156 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

За змістом статей 47,48 ЖК України, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі встановлюється у розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2023 року у справі № 760/19865/15-ц (провадження № 61-20309св21) зроблено висновок, що:

«відповідно до статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється у розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 м2 житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 182/3348/19 (провадження № 61-1084св21). Рішення судів попередніх інстанцій не порушує права членів сім`ї відповідача, її дітей, оскільки останні не є співвласниками майна, у користуванні їх спільним майном».

Матеріали справи не містять доказів того, що дружина позивача за первісним позовом зареєстрована у спірній квартирі.

Ба більше, остання не є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Відтак не виділення ОСОБА_1 додаткової площі на члена його сім`ї не порушує його права як співвласника у користуванні спільним майном у справі.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції у порушення норм процесуального права прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву у новій редакції з огляду на таке.

Відповідно до статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Відзив на позовну заяву подається відповідачем у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 191 ЦПК України).

Отже зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, який подається у строк для подання відзиву та заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Установлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2022 року відкрито провадження у цій справі та роз`яснено відповідачці її право протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії цієї ухвали подати відзив на позовну заяву (заперечення проти позову) відповідно до вимог статті 178 ЦПК України.

Копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження ОСОБА_2 отримала 04 жовтня 2022 року та 19 жовтня 2022 року шляхом поштового зв`язку подала первісну зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат з оплати теплової енергії, витрат з оплати послуг управління будинком та інфляційних витрат до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення прядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Визначення (зміна) предмета, підстав позову у спорі - це право, яке належить позивачу.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2023 року у справі № 603/761/19 зроблено висновок, що:

«під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом».

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 352/1331/20 зроблено висновок, що:

«якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог».

Матеріалами справи встановлено, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 відмовилась від позовних вимог первісного зустрічного позову шляхом подання заяви про залишення його без розгляду та до закінчення підготовчого засідання подала новий зустрічний позов.

Відтак ОСОБА_2 змінила предмет та підстави зустрічного позову у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не беруться.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем за первісним позовом відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Цвєткова О. В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем за первісним позовом відповідачем за зустрічним позовом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК