Справа №:753/2664/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача 1 ОСОБА_15., ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данилова Олена Олександрівна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності та виділ частки в натурі,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із позовом до позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Данилова О.О. про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності та виділ частки в натурі посилаючись на те, що початком відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , як чоловіка та жінки, що бажають створити сім`ю та планувати спільне майбутнє є серпень 2014 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 планували переїхати до міста Києва і мати спільне житло. З вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали разом займатись пошуком житла, серед якого їх вибором стала на той час квартира в багатоповерховому будинку, будівництво якого тривало, за адресою: АДРЕСА_1 . Так, 09.12.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за особисті кошти ОСОБА_6 (472 060,71 гри.), придбали майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . Номінальним набувачем права за договором купівлі-продажу майнових прав виступив ОСОБА_6 . Оскільки придбане подружжям нерухоме майно, у вигляді майнових прав, не було на той час придатне для проживання та потребувало значного поліпшення, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були вимушені придбавати будівельні матеріали та здійснювати ремонт. 02.03.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 замовили виконання монтажних, будівельних робіт на суму 55 300,00 грн. Оплату вартості виконання монтажних, будівельних робіт сплатила ОСОБА_1 за особисті кошти: 02.03.2015 року у сумі 27 650,00 грн. та 12.07.2015 року у сумі 27 650,00 грн. 12.07.2015 року були завершені основні будівельні та монтажні роботи, результати яких приймала ОСОБА_1 .Здійснивши основні ремонтно-монтажні роботи в квартирі та мінімально пристосувавши житло для можливості проживання в ньому, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вирішили якомога швидше переїхати в квартиру та почати в ній жити разом. Так, проживати спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю почали в серпні 2015 року, разом із донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Саме цей час є початком коли між чоловіком та жінкою утворились міцні взаємні стосунки, притаманні подружжю, що проживає разом. Переїзд сім`ї до Києва у складі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , разом із донькою ОСОБА_7 потребував влаштування доньки у шкільний навчальний заклад за новим місцем проживання. Так, до 17.06.2016 року ОСОБА_7 навчалась у Смілянській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №12 та була відрахована в зв`язку із переїздом до м. Києва та переходом до навчання до Київської середньої загальноосвітньої школи №258 Дніпровського району. А з початком нового освітнього року, з 01.09.2016 року ОСОБА_7 навчалась Київській середній загальноосвітній школі №258 Дніпровського району у сьомому класі. Враховуючи те, що квартира досі залишалась в стані, що потребує здійснення покращень, 05.08.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , вже проживаючи в цій квартирі разом, за особисті кошти ОСОБА_1 , замовили та сплатили виконання робіт з натяжних стель на суму 21 500,00 грн. 07.10.2015 року, внаслідок збільшення загальної площі квартири та збільшення вартості майнових прав на квартиру, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за спільні кошти (у загальній пропорції 50% особистих коштів ОСОБА_6 та 50 % особистих коштів ОСОБА_1 ) сплатили 342 000,00 грн. Оскільки грошових коштів на подальше поліпшення житла у подружжя було недостатньо, 16.12.2015року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , вирішили продати автомобіль ОСОБА_1 д.н.з. НОМЕР_1 , а вилучені грошові кошти витратити на придбання додаткові ремонтні роботи, інтер`єрне оснащення квартири та придбання меблів і побутової техніки. 16.12.2015 року ОСОБА_1 оформила у приватного нотаріуса Терехова К.І., на ім`я ОСОБА_6 довіреність на розпорядження автомобілем з д.н.з. НОМЕР_1 строком до 16.03.2016 року. На підстатві вищевказаної довіреності ОСОБА_6 було продано автомобіль належний ОСОБА_1 . В подальшому, вилучені з продажу авто грошові кошти подружжя витратило на придбання меблів, техніки, електроніки, оплати навчального року доньки та інші блага та потреби сім`ї. Той факт, що починаючи з 2015 року ОСОБА_1 приймала особисту фінансову участь у покращенні майна, що було придбане спільно за кошти переважно ОСОБА_6 , підтверджує факт взаємної участі чоловіка та жінки у витратах на спільне майно, в якому вони проживали, а початком періоду спільного проживання з липня 2015 року є період між фактичною датою завершення виконання основних будівельно-монтажних робіт, результат яких покращив умови пристосувавши їх до мінімальних житлових (12.07.2015), та фактичною датою влаштування доньки ОСОБА_7 в шкільний заклад міста Києва (01.09.2016). Разом такі факти підтверджують реальність відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що притаманні подружжю та спільне проживання їх однією сім`єю, разом із донькою ОСОБА_7 з серпня 2015 року. Згодом, будинок, в квартирі якого проживало подружжя, було введено в експлуатацію і 01.07.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 прийняли нерухоме майно за актом приймання- передачі. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мали спільні витрати, спільний бюджет, придбали майно для спільного користування, разом приймали участь у витратах на утримання житла та його ремонт, які разом є обставинами, які засвідчують реальність сімейних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Окрім спільного проживання та ведення спільного побуту, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 мали взаємні права і обов`язки та спільно піклувались про матеріальне забезпечення родини, в кожного з них були свої права і обов`язки щодо сім`ї, зокрема: ОСОБА_6 , працюючи юристом та ОСОБА_1 , працюючи майстром нігтьового сервісу, спільно приймали участь у фінансовому забезпеченні сім`ї продуктами харчування, одягом, спільно збирали кошти на подорожування сім`єю разом із донькою, разом сплачували комунальні послуги, спільно приймали фінансову і виховну участь у житті та навчанні доньки - ОСОБА_7 . ОСОБА_1 та ОСОБА_6 піклувались щодо організації спільного дозвілля сім`ї, разом із донькою. За час спільного життя вони подорожували разом, зокрема: 03.09.2017-10.09.2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпочивали разом у готелі курортного міста Сус, Туніс; 11.08.2018 - 20.08.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпочивали разом у готелі курортного міста Шарм Ель Шейх , Єгипет; 14.01.2020 - 29.01.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подорожували разом до Бангкоку , Тайланд ; 13.11.2020 - 22.11.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подорожували разом до Шарм Ель Шейх , Єгипет. Під час подорожей сім`я відвідувала різні визначні пам`ятки міст, цікавились культурою інших країн.Своє право звернутись до суду із заявою про визнання спільною власністю квартири, придбаної переважно за кошти ОСОБА_6 , проте істотно збільшеної у вартості за рахунок коштів ОСОБА_1 , в розумінні ч. 1 ст. 62 СК України, ОСОБА_1 може реалізувати шляхом подання заяви до суду про визнання майна спільною власністю, проте поданню такої заяви до суду має передувати встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , в порядку ст. п. 5 ч. 1 ст. 315 ЩІК України, шляхом подання даної заяви до суду про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ухвалою суддя Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2023 року праву направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

25.05.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що доводи позивача про те, що підтвердженням факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є влаштування доньки позивача у навчальний заклад у м.Києві, проведення ремонтних робіт, спільний відпочинок та подорожі, є безпідставними та необгрунтованимим. Що стосується заповіту, то заповіт може бути складений на будь-яку особу. Покази свідків та фото не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Щодо визнання права спільної сумісної власності на майна та його поділ, то сам по собі факт перебування у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним. Отже, вказівки позивача про замовлення монтажу, виконання будівельних робіт, виконання робіт з натяжних стель, придбання додаткових ремонтних робіт, інтер`єрне оснащення квартири та придбання меблів і побутової техніки не можуть бути підставою для визнання квартири спільною сумісною власністю та поділу цієї квартири. Також позивачем не надано доказів, що вартість квартири істотно збільшилась порівняно з її вартістю, яка була на момент її купівлі, саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

05.06.2023 року до суду надійшла відповідь до відзиву, яка долучена до матеріалів справи, з якої вбачається, що позивач заперечує проти заперечень відповідача та наполягає на позові.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2023 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано копію спадкової справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник на позові на полягають та просять суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу в період з 01.08.2015 року по дату смерті ОСОБА_6 , 07.04.2022 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 ; визнати право власності та виділити в натурі зі складу спільного сумісного майна за ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_2 .

Представники відповідача 1 в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених в процесуальних заявах по суті позову та просять суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність , проти позову заперечує (т.1 а.с.227).

Третя особа в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача 1, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , про що зроблений відповідний актовий запис № 515, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 13.05.2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Київський відділ державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м.Київ).

На випадок своєї смерті ОСОБА_6 склав 06.04.2022 року заповіт, відповідно до якого на випадок смерті зробив розпорядження: всю належну мені квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 заповідає ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина щодо його майна, спадкоємцями якої є: мати ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що вона проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.08.2015 року по день смерті та вказана квартира є об`єктом спільної сумісною власністю подружжя.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що початком відносин позивача та померлого є серпень 2014 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 планували переїхати до міста Київ, і мати спільне житло. З вересня 2014 року почали разом займатися пошуком житла. 09.12.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за особисті кошти ОСОБА_6 (472 060, 71 грн.) придбали майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . Номінальним набувачем права за договором виступив ОСОБА_6 . Оскільки придбане нерухоме майно, у вигляді майнових прав, не було на той час придатне для проживання позивач з померлим були вимушені придбавати будівельні матеріали та здійснювати ремонт.

На підтвердження даних обставин позивачем надано копію угоди-замовлення від 02.03.2015 року укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 за умовами якої, ОСОБА_1 замовила ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_2 , загальний строк виконання яких з 02.03.2015 року по 31.07.2015 року. на загальну суму 55 300 грн.

Також позивачем надано копії товарних чеків, квитанцій, рахунків-фактур, фіскальних чеків, видаткових накладних, рахунків на оплату заказів. Крім цього, в судовому засіданні позивач та її представник наполягали на тому, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали разом проживати в спірній квартирі з 01.09.2015 року.

Перевіряючи дані обставини судом встановлено, що 09.12.2014 року між ТОВ «ФСВ» та ОСОБА_6 був укладений договір № 26/1/1К2 купівлі-продажу майнових прав. Об`єктом купівлі-продажу майнових прав є квартира, будівельний АДРЕСА_4 . Орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладання складає 472 060,21 грн.

Згідно платіжного доручення № 1 від 11.12.2014 року ОСОБА_6 оплатив згідно договору № 26/1/1К2 к-п майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_5 від 09.12.2014 року 472 060,21 грн.

05.10.2015 року між ТОВ «ФСВ» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 до договір № 26/1/1К2 купівлі-продажу майнових прав, з тексту якої вбачається, що об`єктом купівлі-продажу майнових прав є квартира, будівельний АДРЕСА_6 .

Відповідно до п.2.1. додаткової угоди № 1 при зміні об`єкту нерухомості (п.2.2. основного договору) вартість майнових прав за згодою сторін збільшується на 342 000 грн.

Згідно платіжного доручення № 87742519 від 06.10.2015 року ОСОБА_6 оплатив майнові права на об`єкт нерухомості договору купівлі-продажу майнових прав згідно додаткової угоди № 1 до договору № 26/1/1К2 від 05.10.2015 року 342 000,00 грн.

05.04.2016 року між ТОВ «ФСВ» та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 2 до договір № 26/1/1К2 купівлі-продажу майнових прав, з тексту якої вбачається, що за результатами обмірі фактична загальна площа квартири зменшилася відносно площі, вказаної в договору на 0,8 кв.м., номер квартири був змінений на № 35 та ТОВ «ФСВ» зобов`язано провести повернення 12141, 90 грн.

01.07.2016 року актом приймання-передачі житлових (нежитлових) приміщень складеним ТОВ «ФСВ» та ОСОБА_6 , ТОВ «ФСВ» передало ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_7 на 5 поверсі, загальною площею 53, 2 кв.м.

З викладеного чітко вбачається, що станом на момент укладання угоди-замовлення від 02.03.2015 року об`єкт нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_7 ще не існував. Лише 05.10.2015 року, з укладанням додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав, був змінений об`єкт нерухомості на квартиру АДРЕСА_7 (будівельний №1к3), в якому значно збільшилась площа квартири з 33,9 кв.м. до 53,9 кв.м. Крім цього, акт приймання-передачі квартири був складений лише 01.07.2016 року.

Крім цього, з доданих до матеріалів справи копій заявок на поставку товару, видаткових накладних, замовлень товару, квитанцій, рахунків тощо вбачається, що всі вони датовані починаючи з червня 2016 року. Також з цих документів неможливо встановити, хто був платником за товари та де були використані придбані будівельні матеріали.

З пояснень позивача встановлено, що у позивача є дочка.

Згідно довідки Смілянської спеціалізованої школи № 12 від 19.10.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчалася в школі № 12 д 01.09.2010 по 17.06.2016 року та була відрахована в зв`язку з переїздом до Києва та переходом на навчання до Київської середньої загальноосвітньої школи № 258 Дніпровського району.

Одночасно із цим встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 30.10.2008 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_8 . З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб від 22.02.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з грудня 2016 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який є сусідом позивача по будинку, суду повідомив, що він є сусідом позивача та померлого ОСОБА_6 з середини 2016 року.

Верховний Суд у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

При цьому Верховний Суд у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 20 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 21 травня 2020 року у справі №161/11536/17 вказав на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позову вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки самі лише показання свідків та спільні фотографії без доведення наявності у сторін спільного побуту та бюджету, факту здійснення спільних витрат не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 442/2219/11.

Посилання позивача на спільне проживання з ОСОБА_6 , спільний відпочинок та святкування свят не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї. Доказів спільного придбання майна, піклування один про одного, ведення господарства позивачем суду не надано.

Надані позивачем докази, а саме роздруківка фотознімків свідчать лише факт спілкування позивача та померлого, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами.

Пояснення свідків, наданих адвокату Ковбаса О.С., свідчать, що до 2016 року вони не були знайомі з позивачем та померлим ОСОБА_6 та беззаперечно не свідчать про ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільного господарства, наявність у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстав для встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не має.

Що стосується визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_2 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 16.12.2015, від 07.12.2016, від 12.10.2016, від 25.11.2015, від 05.04.2017 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Судом достовірно встановлено, що станом на дату укладення додаткової угоди до договору № 26/1/1К2 купівлі-продажу майнових прав та фактичне збільшення площі квартири (05.10.2015 року), внесення другого платежу за квартиру та позивач та ОСОБА_6 не проживали однією сім`єю. Отже квартира АДРЕСА_2 була придбана за власні кошти ОСОБА_6 .

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування правил, передбачених статтею 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.

Дана позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 214/6174/15.

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

На виконання вимог ст. 77, 79, 80, 81 ЦПК України, позивачем не надано до суду належних, достовірних та достатніх доказів, з яких можливо встановити істотне збільшення вартості квартири внаслідок спільних затрат ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на частину квартири АДРЕСА_9 в порядку поділу спільного майна подружжя, оскільки судом відмолено у встановлені факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та недоведеність позивача, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та недоведеність істотного збільшення вартості квартири. Також не підлягає задоволенні вимога позивача про виділ в натурі зі складу спільного сумісного майна частини квартири, оскільки дана вимога є похідною.

Відповідно до частини третьої ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данилова Олена Олександрівна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності та виділ частки в натурі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 57, 60, 74 СК України, ст. 4, 12-13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данилова Олена Олександрівна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності та виділ частки в натурі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.04.2024 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місяця проживання: АДРЕСА_10 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місяця проживання: АДРЕСА_10 .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данилова Олена Олександрівна, адреса місцезнаходження: місто Київ, вулиця Воскресенська, 12-в прим.163 (літ.А)

Суддя Н.О.Яровенко