ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5662/23 Головуючий суддя І інстанції Клименко А. М.
Провадження № 22-ц/818/970/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд, та прибудинкових територій,

встановив:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 . Між ТОВ «АН «Рестріелт». Між позивачем, як управителем житлового будинку, та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, існують договірні відносини на підставі «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01.08.2011, що опублікований в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011. Вказаний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач за отримані послуги належним чином не сплачує.

На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 20018 грн. 77 коп., судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5036 грн. 80 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» заборгованість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_2 , що станом на 13.07.2023 складає 20018 грн. 77 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 5036 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» сплачену суму судового збору в розмірі 2147 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій вказує, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зауважує, що 24 лютого 2022 року розпочалась збройна агресія проти України, у зв`язку з чим її багатодітна сім`я вимушена була поїхати з міста. Позивач не вжив досудових засобів не повідомив її про наявну заборгованість та подав позов до суду.

Зазначає, що у жовтні 2023 року вона повністю сплатила заборгованість. Суд призначив розгляд справи без повідомлення учасників справи, чим порушив принцип рівності сторін у доступі до суду, та її конституційні права, як громадянки України.

Вважає, що за таких обставин рішення суду є неправомірним.

На підтвердження доводів скарги надала копію довідки, з якої вбачається, що її місце проживання є зареєстроване за іншим адресом: АДРЕСА_3 , а не адресом вищевказаної квартири, що вона змінила своє прізвище та є багатодітною матір`ю, та що вона 09.10.2023 сплатила заборгованість за квартплатою за адресою: АДРЕСА_3 - на суму 15000 грн, а також за адресом: АДРЕСА_2 - на суму 15000 грн (а.с. 88-93).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Костиря Г.А. просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Вважає, що погашення існуючої заборгованості відповідачкою 09 жовтня 2023 року за адресом АДРЕСА_2 - на суму 15000 грн., та зміна нею свого прізвища - не є беззаперечною підставою для відмови у позові.

Відповідачка вчасно не надала до суду докази часткової сплати заборгованості по цій квартирі, тому на думку позивача суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт не обґрунтована неможливість подачі цих доказів разом з заявами по суті на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, що за змістом ч. 3 ст. 367 ЦПК України позбавляє її можливості надання таких доказів на стадії апеляційного провадження. Вона не позбавлена можливості подати такі докази погашення заборгованості на завершальній стадії процесу - виконання рішення суду.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу. Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам рішення суду не повністю відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача утворилась заборгованість з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача, відповідач як власник квартири зобов`язаний оплатити заборгованість з оплати комунальних послуг.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду, які частково доводами скарги спростовані.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Доводи скарги про те, що суд порушив принцип рівності сторін, ст. 12 ЦПК України, який за своїм змістом передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Так, згідно ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Для реалізації цих прав суд зобов`язаний належним чином, як це передбачено у ст.ст. 128, 272 ЦПК України направляти учасникам справи відповідні судові рішення та судові повістки.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України)

У статті 131 ЦПК України передбачений обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання:

-учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

-у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті (суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру), інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч.2 ст. 214 ЦПК України також передбачено, що головуючий у справі суддя відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У даній справі, суд не отримав інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідачки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, або у передбаченому ч. 8 ст. 187 ЦПК України порядку - з Єдиного державного демографічного реєстру, та без з`ясування наявності цих відомостей відповідно до визначеного за змістом ч. 5 ст. 12, ч. 2 ст. 214 ЦПК України принципу судового керівництва та всупереч основної мети цивільного судочинства, сформованої у ст. 2 ЦПК України, - не надіслав копію ухвали про відкриття провадження у справі за позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів, запропонувавши відповідачці подати на неї відзив разом з доказами на його обґрунтування протягом 5 днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 30 днів після відкриття провадження у справі. Судову повістку відповідачці суд надіслав за неверифікованою адресою, яка була зазначена позивачем у позові. Внаслідок цього судова повістка не була отримана відповідачкою та повернулась до суду з поштовою відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 67-68, 73).

Згідно доданого до апеляційної скарги довідки від 01.10.2021 - відповідачка має зареєстроване місце проживання за іншою адресою, ніж це було зазначено позивачем та використовував суд для направлення процесуальних документів у справі, а саме: АДРЕСА_3 (а.с. 89).

Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У справі відсутні відомості про вручення відповідачці копії ухвали про відкриття провадження у справі за позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів.

Наведені порушення вказаних норм цивільного процесуального права підтверджують доводи скарги про порушення судом принципу рівності сторін у справі перед законом і судом внаслідок того, що суд не повідомив відповідачку належним чином про розгляд цієї справи та про судове засідання 05 грудня 2023 року, коли справа була розглянути по суті. На день ухвалення рішення судом першої інстанції 05 грудня 2023 року у суду не було документального підтвердження отримання відповідачем копії позову та ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також - суд не забезпечив належний порядок вручення відповідачці судової повістки.

Отже, суд не дотримався передбаченого ст.ст. 128, 272 ЦПК України порядку вручення судових повісток та копій судових рішень.

Оскільки відповідач не був повідомлений судом про розгляд цієї справи, у відповідача був відсутній визначений у ч. 1 ст. 130 ЦПК України процесуальний обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Такі порушення норм процесуального права відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Крім того, з цих же мотивів суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачка не з могла з об`єктивних причин, які від неї не залежали, вчасно подати до суду першої інстанції вищевказані докази, які вона подала разом з апеляційною скаргою, що відповідно до змісту ст. 367 ЦПК України є винятковим випадком та підставою для їх прийняття судом апеляційної інстанції.

Відповідачка надала до скарги копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , згідно якого вона змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с90).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідачем не заперечується. (а.с.13).

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , відноситься до приватного житлового фонду та перебуває на балансі ТОВ «АН «Рестріелт».

ТОВ «АН «Рестріелт» здійснює витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01.08.2011, що опублікований в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011.

Статтею 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», встановлено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до п. 5, 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до обов`язків співвласників багатоквартирного будинку віднесено: 5) виконувати рішення зборів співвласників; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У пункті 11 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до вимог п.7 ч.3 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Управитель багатоквартирного будинку має право: 7) вести претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором.

Пунктом 1 ч. 2статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною 1 ст. 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною - частина 1ст. 642 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга-послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтями 525,526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правої наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 серпня 2011р. споживач доручає, а балансоутримувач приймає на себе зобов`язання по здійсненню витрат необхідних для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкової територій, а споживач зобов`язаний своєчасно відшкодовувати балансоутримувачу такі витрати, а також витрати пов`язані з виконанням такого доручення у строк і на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно з п. 4 вказаного публічного договору від 01.08.2011 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Відшкодування споживачем витрат балансоутримувача здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, навіть відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі

Оскільки відповідачка після вказаної публікації фактично продовжувала користуватися послугами позивача слід погодитись, що між ТОВ АН «Рестріелт» як управителем житлового будинку та нею, як споживачем послуг, було укладено публічний договір з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що передбачено частиною 2 ст. 633 Цивільного кодексу України.

Таким чином, Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даним позовом, а співвласники багатоквартирних будинків, за адресою: АДРЕСА_4 перебувають в договірних відносинах з ТОВ АН «Рестріелт» і зобов`язані здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідачем не заперечується факт отримання житлово-комунальних послуг.

Доводи скарги про те, що відповідач змінила прізвище, у зв`язку з укладанням шлюбу, колегія суддів відхиляє, оскільки це не змінює її права власності на квартиру та відповідно до ст.322 ЦК України, яка передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, - її обов`язку сплатити за надані послуги.

Відповідно до п.11 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» із змінами, визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідач, як власник квартири, у відповідності до ч.4 ст.319, ст.322 ЦК України зобов`язаний утримувати належне йому майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Аргументи апеляційної скарги про те, що 24 лютого 2022 року розпочалась збройна агресія проти України, у зв`язку з чим її багатодітна сім`я вимушена була поїхати з міста, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки цей факт належними і допустимим письмовими доказами не підтверджений.

Крім того, відповідач є власником квартири, а тому за змістом вказаної норми ст. 322 ЦК України не проживання у квартирі в зазначений період не звільняє власника квартири від обов`язку утримувати своє майно. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач зверталась із заявою про не проживання власника, тобто її в квартирі.

Доводи скарги, що суд призначив справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, чим порушив її конституційні права, як громадянки України, колегією суддів відхиляються огляду на ціну позову, яка складає 20018 грн.77 коп. Тому згідно ч. 4 ст. 19 ЦПК України, яка передбачає, що: спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК); загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні, - суд правильно визначив правила розгляду справи у спрощеному провадженні.

Як вбачається з карткового розрахунку за період з 01.05.2021 по 31.07.2023, станом на 31.07.2023 у відповідачки перед позивачем склалася заборгованість за отримані експлуатаційні послуги у розмірі 20018 грн. 77 коп. (а.с.15-33).

При цьому згідно наданих до скарги квитанцій, відповідачка 09 жовтня 2023 року сплатила заборгованість на суму 15000 грн. за квартирною платою, яка рахується за нею за адресом споживання послуг позивача: АДРЕСА_2 (а.с. 93).

Колегія суддів відхиляє наведені у відзиві аргументи представника позивача про те, що вказане часткове погашення заборгованості має значення лише на стадії виконання рішення суду, оскільки це погашення відбулося 09 жовтня 2023 року, тобто до ухвалення рішення суду першої інстанції по цій справі, 05 грудня 2023 року, цей доказ існував на день ухвалення цього рішення суду та не був поданий вчасний відповідачкою з вищевказаних процесуальних порушень зі сторони суду, які об`єктивно від неї не залежали.

Тому порушене право позивача та заявлені з цих підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням часткового погашення заборгованості під час розгляду справи в суді першої інстанції. Колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги на суму 20018, 77 - 15000 = 5 018,77 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам (на 25%): судовий збір за подачу позову - 2147,20 х 25% = 536,80 грн., а також - витрати на правничу допомогу адвоката - 5035,80 х 25 % = 1 259,20 грн, а всього на суму 1 259,20 + 536,80 = 1 796 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені відповідачкою судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, пропорційно задоволеним її вимогам (25%): 3220,80 х 25 % = 805,20 грн.

Остаточно судові витрати мають бути відшкодовані позивачу відповідачкою, з урахуванням взаємозаліку вищевказаних зустрічних зобов`язань на суму: 1 796 - 805,20 = 990,80 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» (, м. Харків, вул. Катерининська, буд. 46) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» заборгованість послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_2 , що складає 5 018 (п`ять тисяч вісімнадцять) гривень 77 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити, за його недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та судового збору за подачу позову на загальну суму 990 (дев`ятсот дев`яносто) гривень 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.В.Маміна.