Провадження № 2/755/933/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді: Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.10.2019 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття, на в твердій грошовій сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання; відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2019, від якого сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Донька наразі проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.10.2019 з відповідача вирішено стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Наразі аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах воєнного стану в країні, збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатні для матеріального утримання спільної дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На даний час неповнолітня донька ОСОБА_4 навчається в загальноосвітній школі № 103 м. Києва, відвідує платні (приватні) навчальні та розвивальні групи та гуртки, а тому неповнолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Відповідач залишив дитину без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні спільної дитини. Також, відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не дає. Наразі, відповідач проживає в Польщі, постійно постить на своїй сторінці в соціальних мережах сите та розкішне життя, що спростовує надану інформацію відповідачем інформацію щодо свого доходу, бо на дохід у заявлені 8 540,00 грн. таке розкішне життя, навіть закордоном не можливе. Так, за наданою довідкою № 08-197/23-Д від 11.08.2023 відповідач працює з 27.04.2023 у ТОВ «УКРПРОФІГРУП» на посаді електромеханіка. Відповідач попри активні воєнні дії зі сторони країни агресора залишив у небезпеці свою неповнолітню дитину жити у війні та поїхав закордон, участі в розвитку, в вихованні та житті дитини відповідач не приймає. Розмір аліментів на момент складення позовної заяви становить 1718,00 грн., що не може задовольнити гідний розвиток та утримання дитини відповідного віку, які теж виплачуються нерегулярно із затримками. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання неповнолітньої доньки. На даний час вона працює і отримує дохід 7 500,00 грн. Неодноразові прохання стосовно допомоги у матеріальному забезпечені були без результативними. Між сторонами не досягнуто домовленостей щодо обов`язку утримувати неповнолітню дитину, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, остання звертається до суду із вимогою про збільшення розміру аліментів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач не отримав, а конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Позивачка копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 06.10.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2023 у задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , що подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачкою додаткових пояснень та доказів також до суду подано не було.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2014, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2019 (а.с. 7, 10-11).

Під час шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.02.2015 (а.с.8).

ОСОБА_1 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6,9).

Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2019 у справі № 755/12037/19 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Згідно довідки ТОВ «УКРПРОФІГРУП» № 08-197/23-Д від 11.08.2023, ОСОБА_2 працює в ТОВ «УКПРОФІГРУП» на посаді електромеханіка та його дохід за період з 27.04.2023 по 3.07.2023 склав 26 474,00 грн. (а.с. 17).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладене у сукупності, зважаючи на наданий до суду обсяг доказів на підтвердження позовних вимог, суд доходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів. Так, позивачкою до суду не надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження вимог у частині збільшення витрат на утримання та розвиток спільної з відповідачем доньки, зокрема щодо відвідування донькою приватних (платних) розвивальних груп та гуртків, про що остання зазначала у позові. Також, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження доводів щодо зміни матеріального стану відповідача, що свідчило б про можливість останнього сплачувати аліменти у більшому розмірі, відтак заявлені вимоги не є обґрунтованими, а доводи позовної заяви не підтверджені належними доказами, що у сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позову про збільшення розміру аліментів. Крім того, не можуть братися судом до уваги доводи позивачки про перетин відповідачем кордону, що свідчить, як вважає остання, про сите та розкішне життя відповідача, оскільки останньою не надано доказів у цій частині, щоб надавало можливість суду пересвідчитися у дійсності доводів позивача у цій частині. Факт перетину кордону відповідачем не є показником зміни матеріального становища платника аліментів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

З огляду на відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на її користь судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 354, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: