КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/9500/19 Головуючий у 1 інстанції: Трусова Т.О.
провадження № 22-ц/824/3264/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 124 502, 34грн.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору б/н від 07.02.2011 року, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач порушив зобов`язання за вказаним договором і станом на 31.05.2019 року мав заборгованість в загальному розмірі 124 502,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7845,10 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в період від 07.02.2011 року до 30.12.2018 року в сумі 116 657,24 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Також просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Скарга обґрунтована тим, що враховуючи, що він був мобілізований 18.08.2014 року, то починаючи від 18.08.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» не мав права нараховувати йому, як мобілізованому військовослужбовцю, жодних відсотків за кредитом, пені і штрафів. Тобто, існуюча заборгованість станом на 18.08.2014 року мала бути заморожена, враховуючи, що 20.05.2014 року Верховна Рада України прийняла Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким доповнила статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частиною 15 якого встановила, що: - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вказана норма набула чинності 18.06.2014 року.

Звертає увагу суду, що позивачем також пропущено строк позовної давності, враховуючи, що через об`єктивні причини, початок війни і мобілізацію, відповідач перестав належно і вчасно вносити обов`язкові платежі ще в 2014 році, коли і почала виникати прострочена заборгованість.

Таким чином, апелянт зазначає, що саме від 2014 року позивач знав про порушення кредитного договору з його боку і мав повне право звернутись з відповідним позовом в межах трирічного строку позовної давності. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» не скористався наданим йому правом, а відтак, без поважних причин пропустив строк позовної давності по даному позову.

Дурдинець Р.Ю. - представник АТ КБ «Приватбанк» подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжних картках, розташованих на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов?язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.

Щодо наданих Банком доказів укладення кредитного договору, то зазначає, що Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов?язань:

1) копія кредитного договору № б/н від 07.12.2011 року;

2) розрахунок заборгоговості;

3) копія паспорта відповідача;

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Щодо вимоги апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, то такі не можуть бути застосовані, оскільки кінцевий строк повного погашення кредиту є кінцевим строком дії кредитної карти, в даному випадку таким строком є кінець липня 2017 року, а банк звернувся до суду з позовом 2019 року, тому позивач вважає, що строк позовної давності не сплив.

Вищевказане свідчить, що позивачем при зверненні до суду надано всі необхідні докази існування кредитних правовідносин сторін, факту користування позичальником коштами та заборгованості, відтак Дарницький районний суд м. Києва вірно встановив обставини справи та задовольнив позов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 не виконав грошові зобов`язання за кредитним договором, порушені права кредитодавця ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.0000

Судом встановлено, що 07.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (банком) та ОСОБА_1 (клієнтом) шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено договір, предметом якого є видача банком клієнту кредитної картки у національній валюті України.

Підписанням вказаної заяви відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Враховуючи загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані у вищевказаному договорі, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір кредитування рахунку, який за своєю юридичною природою є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору в цілому (частина 1 статті 634 ЦК України).

При встановленні та зміні кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг щодо згоди клієнта на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Пунктом 1.1.3.2.4. договору для банку передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесення зміни шляхом використання різних каналів зв`язку серед яких: офіційний сайт банку www/ privatbank.ua, SMS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування (пункт 1.1.6.1, 1.1.6.2).

Відповідно до пункту 2.1.1.12.2 договору за користування кредитом протягом пільгового періоду нарахування процентів здійснюється по ставці 0,01% річних. У разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його рахунку в розмірі нарахованих відсотків.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.1 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Згідно з умовами, визначеним пунктом 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором.

Судом встановлено, що банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав кредитну картку та здійснював їх обслуговування.

Суд першої інстанції зазначав, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, але платежі на погашення заборгованості вносив нерегулярно. Останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснив у травні 2017 року в сумі 24,06 грн, після чого будь-які сплати на користь банку припинив.

Відтак, банк вважав, що станом на 31.05.2019 року ОСОБА_1 мав заборгованість в загальному розмірі 124 502,34 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7845,10 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в період від 07.02.2011 до 30.12.2018 в сумі 116 657,24 грн.

Відповідно до положень статті 1069 ЦК України права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За приписом частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Відповідно до договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 між сторонами врегульовано спір шляхом повернення ОСОБА_1 кредиту в сумі 6107 грн. 04 коп.

Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 20 березня 2024 року, ОСОБА_1 станом на 20.03.2024 року не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 грн 50 коп., як це передбачено ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: