КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7075/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4614/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шевченка Ігоря Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року у складі судді Горбенко Н.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, у якому просив з урахуванням зміни предмету позову, стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 1 056 101 грн 86 коп.

Позов обґрунтовано тим, що між ним та його племінником ОСОБА_3 було укладено усний договір доручення, за умовами якого він доручив, а ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання у разі, якщо з ним щось станеться, розпорядитись його грошовими коштами, накопиченим за життя, шляхом передачі частини заощаджень його дружині, частини - витратити на його поховання, а решту заощаджень - залишити собі.

На виконання вказаної домовленості 15 липня 2019 року ним було знято з власного депозитного рахунку 11 422,99 доларів США, 1 422,99 доларів США були внесені ним на власний новий депозитний рахунок, а кошти у розмірі 10 000,00 доларів США передані ОСОБА_3 , які були одразу зараховані на депозитний рахунок останнього, який був відкритий того ж дня.

12 листопада 2019 року ним було передано ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 10 970,33 доларів США, які ж цього дня були зараховані на депозитний валютний рахунок останнього. Таким чином, ним було передано на виконання договору доручення грошові кошти у розмірі 1 056 101 грн 86 коп., які знаходяться за депозитних рахунках ОСОБА_3 .

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, внаслідок чого зобов`язання останнього щодо вчинення дій з розпорядження його грошовими коштами припинились в силу п. 3 ч. 1 ст. 1008 ЦК України, а його грошові кошти підлягають поверненню йому, оскільки ОСОБА_3 не набув права власності на вказані грошові кошти, оскільки не настала відповідна відкладальна обставина - його смерть, а правова підстава для безоплатного набуття права власності на валютні цінності відсутня, оскільки б мала бути нотаріально посвідчена.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_3 є його дружина - відповідач по справі, до якої ним було заявлено вимоги, проте, остання їх не виконала, що й послугувало підставою для звернення до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі адвокат Шевченко І.Л. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить скасувати його рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуте майно, а саме грошові кошти у сумі 1 056 101 грн 86 коп. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд прийшов до помилкового висновку, що позивачем пропущено строк пред`явлення вимог до спадкоємця та застосував ч. 4 ст. 1281 ЦК України.

Скаржник вказує, що висновок суду грубо суперечить нормам чинного законодавства та є підтвердженням помилкової оцінки судом обставин справи. Адже позивач заявив претензію-вимогу до спадкоємців ОСОБА_3 про повернення грошових коштів в сумі 1 056 101 грн 86 коп. не пропустивши строку, визначеного ст. 1281 ЦК України.

Посилається на те, що ОСОБА_3 до передачі йому позивачем грошових коштів ніколи не мав рахунку у відділенні АТ «Ощадбанк», що свідчить про те, що він свідомо домовився відвідати та відкрити рахунки саме в відділенні АТ «Ощадбанк», в якому у позивача були відкриті депозитні рахунки.

Зазначає, що ОСОБА_3 проживав за адресою АДРЕСА_1 , що знаходиться в Святошинському районі м. Києва, в той же час відділення АТ «Ощадбанк» знаходяться в Солом`янському та Шевченківському районах м. Києва, які знаходяться на незначній відстані від місця проживання ОСОБА_3 .

Вказує, що ОСОБА_3 відвідав саме ці відділення за домовленістю з позивачем з метою укладання договору доручення та передачі на рахунок ОСОБА_3 грошових коштів.

Посилається на те, що відповідачем під час розгляду справи жодним чином не спростовано факт того, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір доручення, а гроші на депозитний рахунок ОСОБА_3 були покладені саме з рахунку позивача.

Крім того, поведінка як позивача так і ОСОБА_3 повністю засвідчувала їх волю для передачі коштів останньому, який взяв зобов`язання у випадку, якщо щось трапиться з позивачем - розпорядитись згідно його волі: частину передати дружині позивача, частину витратити на поховання, а частину - залишити собі.

Скаржник зазначає, що судом неналежним чином здійснено виклик свідків, що спричинило неповне дослідження доказів по справі, які могли би надати інформацію про джерела надходження коштів ОСОБА_1 і його наміри ними розпоряджатись.

Крім того, під час розгляду справи по суті 18 вересня 2023 року о 14 год. 55 хв. у м. Київ оголошено сигнал «повітряна тривога», а про «відбій повітряної тривоги» о 15 год. 26 хв., однак Святошинським районним судом м. Києва було проігноровано сигнал «повітряна тривога», поспіхом за 7 секунд досліджено усі матеріали справи та за 14 секунд проведено дебати сторін. Оголошення рішення сторони не дочекалися. Тож в порушення ч. 1 ст. 259 ЦПК України, оголошення рішення від 18 вересня 2023 року не було.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Озеран О.С. в інтересах ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року залишити без змін. Стягнути із ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з понесенням витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що твердження позивача про безпідставність набуття грошових коштів відповідачем не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 набула у власність таке майно на дійсній та ніким неоспореній правовій підставі - на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке є та був чинним та дійсним, як до подання позову, так і наразі.

Вказує, що обставини, які вказуються позивачем жодним чином не підтверджують факт укладення договору доручення та не підтверджено зміст конкретних домовленостей між позивачем та чоловіком відповідача, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Шевченка І.Л., які просили апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Хомича О.О. в інтересах ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

Як убачається зі справи, що на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у філії - Головному управлінні по місту Києву та Київській області AT «Ощадбанк» було відкрито наступні депозитні рахунки:

НОМЕР_1 , валюта UAH, дата відкриття 12.11.2020, дата закриття - 18.08.2022;

НОМЕР_2 , валюта UAH, дата відкриття 12.11.2019, дата закриття - 13.11.2020;

НОМЕР_3 , валюта USD, дата відкриття 12.11.2019, дата закриття - 18.08.2022;

НОМЕР_4 , валюта USD, дата відкриття 15.07.2019, дата закриття - 18.08.2022 (а.с. 208-233 т. 1).

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 137 т. 1).

04.08.2022 ПН КМНО Чібісовим Г.О. відповідачу - ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у філії Головному управлінні по місту Києву та Київській області AT «Ощадбанк»:

у ТВБВ № 10026/0168 на рахунках:

НОМЕР_4 ;

у ТВБВ № 10026/084 на рахунках:

НОМЕР_3 ,

НОМЕР_1 ;

у ТВБВ № 10026/0124 на рахунках:

НОМЕР_6 ;

НОМЕР_7 , що належали померлому на підставі повідомлення, наданого AT «Ощадбанк» від 21.12.2021 за № 46/12-05/ НОМЕР_8 (а.с. 197, 210 т. 1).

Позивач звертаючись у суд із позовом вказав, що він доручив, а ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання у разі, якщо з ним щось станеться, розпорядитись його грошовими коштами, накопиченим за життя, шляхом передачі частини заощаджень його дружині, частини - витратити на його поховання, а решту заощаджень - залишити собі.

Районний суд відмовляючи задоволенні позову дійшов висновку про недоведеність існування між позивачем та померлим ОСОБА_3 договірних відносин у відповідності до договору доручення. Водночас, саме лише посилання на визначення обов`язків повіреного, наявність депозитних договорів у позивача, відсутність у ОСОБА_3 рахунків у відділенні банку, визначеному позивачем, спільне відвідування відділень банку, місце розташування яких є ближчим до місця проживання позивача, не є підтвердженням досягнення згоди щодо мети, предмета договору доручення, його істотних умов, не встановлено, що останнього було уповноважено на створення реальних правових наслідків - виникнення, зміну або припинення прав та обов`язків позивача, як довірителя та відповідно не є підтвердженням укладенням договору доручення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Однією з підстав, що породжують відносини представництва є договір доручення, правове регулювання якого визначено Главою 68 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).

Так, зі справи убачається, що позивач не довів, що між ним та ОСОБА_3 був укладений договір доручення на умовах, наведених в позовній заяві, а тому й районний суд дійшов висновку про недоведеність позову в цій частині вимог.

При цьому місцевий суд встановив, що спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 є відповідачка ОСОБА_2 , яка звернулася із заявою до приватного нотаріуса КМНО Чібісова Г.О. та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у філії Головному управлінні по місту Києву та Київській області AT «Ощадбанк».

Такий висновок районного суду є обґрунтованим та законним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За статтею 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у філії Головному управлінні по місту Києву та Київській області AT «Ощадбанк»:

у ТВБВ № 10026/0168 на рахунках:

НОМЕР_4 ;

у ТВБВ № 10026/084 на рахунках:

НОМЕР_3 ,

НОМЕР_1 ;

у ТВБВ № 10026/0124 на рахунках:

НОМЕР_6 ;

НОМЕР_7 , що належали померлому на підставі повідомлення, наданого AT «Ощадбанк» від 21.12.2021 за № 46/12-05/ НОМЕР_8 (а.с. 197, 210 т. 1).

Допитана судом у якості свідка ОСОБА_4 спростувала факт належності на відкритих на ім`я померлого рахунках у АТ «Ощадбанк» грошових коштів позивачу а існування будь-яких домовленостей та обов`язків померлого перед ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції, позивач пропустив строк пред`явлення вимог до спадкоємця, встановлений приписами статті 1281 ЦК України.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем було надіслано приватному нотаріусу претензію 01.06.2022, то дана обставина дає підстави для висновку, що станом на вказану дату позивачу було вже достовірно відомо про прийняття спадщини відповідачем.

Твердження апеляційної скарги про своєчасне звернення ОСОБА_1 з заявою до спадкоємиці майна померлого з відповідною претензією - у шестимісячний строк з дати отримання свідоцтва про право на спадщину матеріалами справи не підтверджено, остільки наявні у справі докази свідчать про направлення заявленої претензії лише на адресу приватного нотаріуса (а.с. 21-25 т.1).

Доводи апеляційної скарги про допущену судом неповноту з`ясування обставин справи у зв`язку з недопитом 3-х свідків, працівників АТ «Ощадбанк», які перебували у трудових відносинах з банком на час укладення померлим у 2018 році договорів та на думку позивача могли підтвердити обставини укладення відповідних договорів, з підстав направлення судом судових повісток про їх виклик за адресою місцезнаходження АТ «Ощадбанк» - м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, - безпідставні.

Зі справи видно, що саме за указаною у клопотанні представником ОСОБА_1 адресою районним судом направлялися відповідні судові повістки про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання для надання пояснень, проте які повернулися без вручення (а.с. 56-58, 397-104 т.3).

Одночасно підлягає врахуванню і та обставина, що представник позивача, представляючи ОСОБА_1 у судовому засіданні, не заперечував проти закінчення розгляду справи у відсутність допиту заявлених свідків (а.с. 113 т.3).

Спростовуються змістом протоколу судового засідання й доводи апеляційної скарги про порушення судом істотних процесуальних прав ОСОБА_1 під час дебатів у зв`язку з їх проведенням під час сигналу «повітряна тривога» та непроголошення після виходу з нарадчої кімнати рішення суду, остільки відповідно до даних протоколу судового засідання представник позивача приймав участь у судових дебатах, висловивши думку щодо наслідків розгляду поданого позову шляхом його задоволення, не клопотав про надання додаткового часу, а після виходу до нарадчої кімнати о 14.58, о 15.35 суд повернувся до судової зали й проголосив судове рішення (а.с.113 т.3).

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шевченка Ігоря Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: