ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 754/127/24
провадження № 2/753/3963/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріаламицивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.12.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір 29.12.2018-100005040, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн., строком на 14 дні.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 28.01.2019-100006101 від 28.01.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 28.01.2019-100006101 від 28.01.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 01.04.2019-100001306 від 01.04.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 01.04.2019-100001306 від. 01.04.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 03.05.2019-100003158 від 03.05.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору .03.05.2019-100003158 від 03.05.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 12.06.2019-100000692 від 12.06.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 12.06.2019-100000692 від 12.06.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 11.07.2019-010000444 від 11.07.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 11.07.2019-010000444 від 11.07.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 09.08.2019-100000563 від 09.08.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 09.08.2019-100000563 від 09.08.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 11.09.2019-100000284 від 11.09.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 11.09.2019-100000284 від 11.09.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 10.10.2019-100004706 від 10.10.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 10.10.2019-100004706 від 10.10.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 08.11.2019-100005372 від 08.11.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 08.11.2019-100005372 від 08.11.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 09.12.2019-010000462 від 09.12.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 09.12.2019-010000462 від 09.12.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 09.01.2020-010000485від 09.01.2020 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 09.01.2020-010000485 від 09.01.2020 року.

Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з договором у повному обсязі.

Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотківналежним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 680 грн. 00 коп. та судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2024 р. передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2024 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та у встановлений судом строк не подав відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

29.12.2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 29.12.2018-100005040, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн., строком на 14 дні,зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 28% за 14 днів користування кредитом.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 28.01.2019-100006101 від 28.01.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 28.01.2019-100006101 від 28.01.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 01.04.2019-100001306 від 01.04.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 01.04.2019-100001306 від. 01.04.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 03.05.2019-100003158 від 03.05.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору .03.05.2019-100003158 від 03.05.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 12.06.2019-100000692 від 12.06.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 12.06.2019-100000692 від 12.06.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 11.07.2019-010000444 від 11.07.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 11.07.2019-010000444 від 11.07.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 09.08.2019-100000563 від 09.08.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 09.08.2019-100000563 від 09.08.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 11.09.2019-100000284 від 11.09.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 11.09.2019-100000284 від 11.09.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 10.10.2019-100004706 від 10.10.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 10.10.2019-100004706 від 10.10.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 08.11.2019-100005372 від 08.11.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 08.11.2019-100005372 від 08.11.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 09.12.2019-010000462 від 09.12.2019 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 09.12.2019-010000462 від 09.12.2019 року.

Вищезазначений кредитний договір було переоформлено шляхом укладання кредитного договору 09.01.2020-010000485від 09.01.2020 року.

Факт переведення заборгованості за цим договором підтверджується випискою по кредитному договору 09.01.2020-010000485 від 09.01.2020 року.

09.01.2020 року ОСОБА_1 підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладання кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився 09.01.2023 р.(а.с.24).

Відповідно до умов електронного кредитного договору №09.01.2020-010000485 від 09.01.2020 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн., строком на 14 дні,зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 1680 грн., що становить 28%. (а.с.24).

Пунктом 1.1. Договору (оферти) передбачено, що Кредитор зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти.

Відповідно до п 2.1.Договору, Кредитор надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності.

Пунктом 2.3.Договору передбачено, що надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.

Відповідно до п. 7.1 Договору, в разі несплати Кредиту та/або Процентів у строки, встановленіДоговором,сумазобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленоїсуми Кредиту та нарахованих Процентів до Позичальника може бути застосований штраф згідно п.5.4. кредитного договору.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Отже, вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором та надало йому кредитні кошти.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що заборгованість Відповідача за кредитним договором №09.01.2020-010000485 від 09.01.2020 року складається з наступного: тіло кредиту - 6 000 грн., заборгованість за відсотками - 1 680 грн., штраф - 3 000 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, заборгованість Відповідача за кредитним договором №09.01.2020-010000485 від 09.01.2020 року складається з основного боргу - 6 000 грн. та заборгованості за відсотками - 1 680 грн. (а.с.6)

Вбачається, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості відсутні дані про нарахування відповідачу штрафу в розмірі 3 000 грн.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Споживчий центр» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштівта сплати процентів.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Споживчий центр» не повернуті,суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1 680 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу в розмірі 3 000 грн., суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Ставлячи питання про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 3 000 грн., позивач лише у позові посилається на вказану суму штрафу, однак не наводить жодних розрахунків на підтвердження вказаної суми штрафу.

Водночас, суд звертає увагу на те, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Як вказано у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.11.2023 № 204/5103/21 (61-7279св23), від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц (провадження № 61-8074св22), від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21): суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Натомість у справі, що є предметом розгляду позивачем належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується нарахування відповідачу штрафу в розмірі 3 000 грн., суду не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності здійснених нарахувань. Крім того позивач не вказує за який період було нараховано штраф.

Пунктом 4 частини 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Частинами 2, 4 статті 83 ЦПК України унормовано, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як зазначено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 757/19682/18-ц (провадження № 61-11480св23), від 08.11.2023 у справі № 442/7748/20 (провадження № 61-4119св22), від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19): вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 205/7739/21 /провадження № 61-3175св23/, від 16.11.2023 у справі № 757/19682 /провадження № 18-ц (61-11480св23/).

Суд наголошує, що справа перебуває у провадженні суду з лютого 2024 року, а отже у позивача (який є професійним учасником ринку фінансових послуг), у випадку добросовісного користування своїми процесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд, необхідних доказів, в т.ч. тих, що мають виключне значення для розгляду даної справи, зокрема щодо нарахування штрафу, протягом всього цього часу до суду не подав та про те, що такі докази з об`єктивних причин не можуть бути подані у встановлений законом строк, - суд не повідомляв, з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався, з огляду на що суд вирішив спір за наявними матеріалами справи.

Натомість, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам, оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст. 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 443/1012/18 /провадження № 61-6304св22/).

За таких обставин, на підставі долучених до позову доказів, суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснених позивачем розрахунків штрафу, у зв`язку з чим, не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення штрафу.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 3 000 грн., є необґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, заявлений розмір позовних вимог складав 10 680 грн.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7 680 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений до 71,91 % (різниця від 100/10 680 х 7 680).

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 741 грн. 94 коп.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1 680 грн., судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1 741 грн. 94 коп..

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА