Справа №443/409/24
Провадження №2/443/261/24
РІШЕННЯ

іменем України

12 квітня 2024 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Монастирець в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5 від 03.06.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Монастирецькій сільській раді за №1012; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_6 від 03.06.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Монастирецькій сільській раді за №1129.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь по батьковій лінії ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_6 від 03.06.1997 року за № 1129. Згідно довідки Журавненської селищної ради №125 від 15.02.2024 року, ОСОБА_3 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до ня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту від ОСОБА_3 у виконкомі Монастирецької сільської ради не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_3 з ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті. Зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом були дружина покійного ОСОБА_2 та син покійного ОСОБА_4 , однак останній спадщину не прийняв у жоден із способів, передбачених законом. ОСОБА_2 спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 прийняла, оскільки постійно проживала із ним на час його смерті, не заявляла про відмову від спадщини, а тому фактично її прийняла, однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся по батьковій лінії ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5 від 03.06.1997 року, а також право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, що вона фактично успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 , однак юридично не оформила спадкових прав. Згідно довідки Журавненської селищної ради №124 від 15.02.2024 року, ОСОБА_2 дійсно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_2 за №58 від 02.09.1999 року в користь онука ОСОБА_1 . ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_2 , окрім нього, не було інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині. Він прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті, однак юридично спадкові права він не оформляв.

26.02.2024 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що належала покійній та є спадковим майном.

Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 22.03.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі керівника в строк до 05.04.2024 надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_3 , мешканця с.Монастирець Жидачівського району Львівської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Монастирець Жидачівського району Львівської області.

05.04.2024 начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Луценко Г. надіслано копії актового запису про шлюб №23 від 13.12.1961 на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , складений виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому, просив позов задоволити, не заперечив проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача - Журавненської селищної ради Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє, про відсутність на час розгляду даної справи в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви, тобто фактично визнав позов, а також просить проводити розгляд справи без участі їхнього представника.

Оскільки відповідач фактично визнав позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Як видно із актового запису про одруження №23, 13 грудня 1961 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.37).

Відповідно до свідоцтва свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.8).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №1093, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 05.04.2001 року до цього часу (а.с. 6 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданим Жидачівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану від 29.06.1999 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_6 від 03.06.1997 року за № 1129 (а.с.17).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №125 від 15.02.2024 року, ОСОБА_3 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до ня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту від ОСОБА_3 у виконкомі Монастирецької сільської ради не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_3 з ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була дружина останнього - ОСОБА_2 та його син - ОСОБА_4 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_4 , спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у жоден із передбачених законом способів не прийняв, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75714627 від 06.02.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 28.03.2009 року (а.с.16).

Натомість ОСОБА_2 , спадщину за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджуються свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 04.11.2003року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5 від 03.06.1997 року (а.с.19).

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, що вона фактично успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 , однак юридично не оформила спадкових прав.

За життя ОСОБА_2 , 02.09.1999 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Монастирецької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 58, згідно якого остання заповіла усе своє майно ОСОБА_1 (а.с.14).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №124 від 15.02.2024 року, ОСОБА_2 дійсно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_2 за №58 від 02.09.1999 року в користь онука ОСОБА_1 . ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_2 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.13).

Судом також встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75714585 від 06.02.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №93/02-31 від 26.02.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його баби - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ,у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради Стрийського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном (а.с.21).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельні ділянки (пай), які знаходяться на території Монастирецької сільської ради Стрийського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у листопаді 2003 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_6, зареєстрованого 06.06.1997 року, реєстраційний номер 1129, площа земельної ділянки - 0,70 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р. №332, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №566/15-24 від 12.02.2024 року (а.с.17).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

Доказом того, що покійна ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5, зареєстрованого 03.06.1997 року, реєстраційний номер 1012, площа земельної ділянки - 1,27 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р. №332, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №566/15-24 від 12.02.2024 року (а.с.19).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (пай), яка знаходиться на території Монастирецької сільської ради, Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_5 від 03.06.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Монастирецькій сільській раді за №1012.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_6 від 03.06.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Монастирецькій сільській раді за №1129.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка