Справа № 486/97/24
Провадження № 2/486/363/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Маляновій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про позбавлення батьківських прав

учасники справи: позивач Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради, представник позивача Явтушенко Н.В., відповідач ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, представник третьої особи Драгомарецька В.А.,

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2024 року орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради (далі - орган опіки та піклування), в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дати звернення з позовом до повноліття дитини.

Свою позицію орган опіки та піклування обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року батька ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 . Матір перебувала в місцях позбавлення волі. Оскільки малолітня ОСОБА_7 на той час залишилась без батьківського піклування рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 06 грудня 2019 року №23 ОСОБА_6 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та визначено форму влаштування - встановлення опіки. Опікуном призначено її бабу ОСОБА_3 .

Під час чергового обстеження умов проживання малолітньої було встановлено що матір дитини ОСОБА_8 (прізвище ОСОБА_9 змінено в зв`язку з укладенням шлюбу під час відбування покарання) звільнилась з місць позбавлення волі, однак до органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради із заявою про повернення їй дитини не звернулась, на контакт із спеціалістами не йде.

Після повернення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 не цікавиться життям та здоров`ям ОСОБА_6 , її навчанням та не проявляє участі у її вихованні. Фактично вихованням та утриманням дитини займаються баба ОСОБА_3 , але не завжди має вплив на неї. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради, де були запрошені та прибули піклувальник ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 повідомила, що не заперечує проти того аби її матір позбавили батьківських прав відносно неї, адже після повернення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 не цікавиться її життям, не приділяє їй належної уваги, живе окремо із співмешканцем, який дозволив собі ображати ОСОБА_6 . Мати пояснила, що хотіла б налагодити стосунки з дочкою, але чому цього не робить пояснити не змогла, звертатись з заявою про повернення дитини не буде, оскільки не має заробітку на її утримання.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, також додала, що ОСОБА_2 говорила про те, що налагодить зв`язок з дитиною, але за 9 місяців нічого не змінилось, заява про повернення дитини до органу опіки від ОСОБА_2 після звільнення з місць позбавлення волі так і не надійшла. Службою у справах дітей надано висновок з урахування потреб сім`ї, де вказано, що ОСОБА_2 не здатна забезпечувати потреби дитини, не має доходу, місця проживання.

Відповідач позов не визнала, пояснила, що з позовними вимогами не згодна. Заяву про повернення дитини не написала, оскільки в органі опіки повідомили, що для цього необхідне офіційне працевлаштування. Зазначила, що дочка коли хворіє сама ходить до лікаря, оскільки вже доросла. Дівчинка дійсно відвикла від неї, оскільки вона 5 років відбувала покарання, але бажає налагодити контакт.

Представник третьої особи зазначила, що контакт між відповідачем та її дочкою не налагоджений. Про неповнолітню ОСОБА_11 турбується опікун, зауважень до опікуна служба у справах дітей не має. Із мамою у дитини не склалися відносини, та іноді просить гроші. ОСОБА_2 не може забезпечити дитину,оскільки не працює.

Заслухавши учасників справи, свідка, допитавши неповнолітню ОСОБА_1 , дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження /а.с. 7/.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року батька ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 /а.с .10-12/.

ОСОБА_8 відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби на підставі вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2022 року за ч. 3 ст. 307 КК України. яким засуджена до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк з 30 травня 2018 року по день набрання вироком законної сили зараховано в строк відбування покарання. Звільнена з ДУ «Надзержинщинська виправна колонія (№65)» умовно достроково 24 лютого 2023 року /а.с. 13/.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 06 лютого 2019 року №23 малолітній ОСОБА_1 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та визначено форму влаштування - встановлення опіки /а. с. 14/.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 06 лютого 2019 року № 24 опікуном малолітньої ОСОБА_1 призначено її бабу ОСОБА_3 /а.с. 15/.

Неповнолітня ОСОБА_1 станом на 23 грудня 2022 року зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 /а.с. 16/. Окрім неї в даному приміщенні зареєстровані в тому числі її баба ОСОБА_3 та мати ОСОБА_8 /а.с. 16/.

З копії акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що спеціалістами Служби 13 листопада 2023 року було встановлено, що умови проживання задовільні. В квартирі є необхідні меблі та техніка. Під час відвідування в квартирі було чисто та затишно. Для виховання та розвитку дитини є спальне місце, письмовий стіл, комп`ютер, шкільне приладдя, одяг взуття за віком та сезоном, предмети особистої гігієни продукти харчування. За цією адресою проживають піклувальник ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_2 /а.с. 17/.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спеціалістами служби у справах дітей було наголошення на порушенні ними законодавства щодо неповідомлення про повернення матері дівчинки з місць позбавлення волі /а.с .17/.

Згідно відповіді НКП «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 22 листопада 2023 року з 25 лютого 2023 року на прийом до лікаря-педіатра зверталась бабуся дитини. Матір на прийом до лікаря-педіатра не зверталась /а.с. 18/.

Згідно характеристики з місця навчання ОСОБА_1 є ученицею 9-Б класу Южноукраїнського ліцею №1 ім. Захисників Вітчизни має середній та низький рівень знань, навчанням не цікавиться, на уроках не завжди уважна, не активна, не завжди виконує домашнє завдання, має порушення дисципліни. Бабуся ОСОБА_3 приділяє увагу онукі, але не завжди має на неї вплив. Мати ОСОБА_12 не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником щодо навчання та розвитку дитини /а.с .20, 59/.

Згідно висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 19 грудня 2023 року за №474, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_1 /а.с. 22-23/.

Неповнолітня ОСОБА_1 суду пояснила, що разом з матір`ю час не проводить, мати живе окремо, так як вона не хоче щоб її співмешканець з ними жив. Мати їй нічого не купує. Раніше мати зловживала алкогольними напоями, на даний час ні. Вона б хотіла, щоб мати піклувалась неї та проводила з нею більше часу. При цьому хоче щоб її матір позбавили батьківських прав відносно неї.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що ОСОБА_2 23 лютого після звільнення відразу прийшла до неї до дому, онука дуже цьому зраділа. Зазначила, що ОСОБА_2 не надає кошти на утримання доньки, лише одного разу на день народження дала дочці 2000 грн. На даний час ОСОБА_2 живе окремо. Дівчинка таємнича, тому не розповідає, що відбувається, коли вона відвідує матір. У ОСОБА_6 теж поганий характер, схильний до маніпулючання. Якщо ОСОБА_2 робить ОСОБА_6 зауваження, та реагує по-різному.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Суд враховує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, і разом з тим зауважує, що обов`язково при вирішення справ, пов`язаних із забезпеченням інтересів дітей, слід враховувати норми Конвенції про права дитини, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, і такої, що є частиною національного законодавства згідно зістаттею 9 Конституції України. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності врахування в першу чергу інтересів дітей, а також на визначенні, чи є у діях батьків умисел. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанови Верховного Суду у справах №288/201/19, №454/1619/18, №199/5032/16-ц та інші).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначив, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного,соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Так, згідно з п. 2 ч. 1ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При цьому, за змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.

В супереч вимогам ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано достатніх та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а саме, відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дитину, або свідчили б про те, що наявність батьківських прав у ОСОБА_2 дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлюють застосування до неї такої виключної міри як позбавлення батьківських прав.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини той факт, що відповідач не звернулась з заявою про повернення дитини, оскільки, дитина проживала за місцем їх спільної реєстрації.

Сам факт відсутності матеріального доходу у відповідача також не може бути самостійною підставою для позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої дочки, оскільки жодним чином не вказує на її відношення до дитини.

Жодних доказів, які б свідчили про жорстоке поводження щодо дитини або ж негативний вплив на неповнолітню ОСОБА_1 , з боку її матері не надано.

Суд також враховує ставлення відповідача до позову та її процесуальну поведінку, і розцінює як свідому спробу виконання покладених на неї батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 19 грудня 2023 року за №474 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не містить достатніх фактичних даних щодо свідомої винної поведінки ОСОБА_2 , направленої на ухилення від виконання батьківських обов`язків та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення її батьківських прав. Окрім того, відповідно до частин 5, 6 статті 19 СК України, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судом не було встановлено фактів негативного впливу ОСОБА_2 на її неповнолітню дочку, або обставин, які свідчили б про те, що наявність у відповідача батьківських прав дійсно суперечить інтересам дитини.

За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги незгоду відповідача щодо позбавлення її батьківських прав та врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, з метою захисту інтересів неповнолітньої ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Оскільки вимлога про стягнення аліментів є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав, ця вимога задоволенюю не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне найменування органу опіки та піклування: орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, вул. Європейська, б. 48, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, 55002, ЄДРПУО виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради 20910974.

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Костянтинівка, Арбузинського району, Миколаївської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне найменування третьої особи: служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, вул. Молодіжна, 5-А, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, 55002, ЄДРПУО 22433478.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

________________________________________

Повне рішення складено 15 квітня 2024 року.