Справа № 932/2934/23
Провадження № 2/202/435/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі

цивільну справу № 932/2934/23

за позовом

ОСОБА_1

до

Служби автомобільних доріг у Донецькій області

про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору та поновлення дії трудового договору, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

24.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що з 01.03.2017 вона перебуває у трудових відносинах зі Службою автомобільних доріг у Донецькій області (далі - Служба) та займає посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу.

24.02.2022 Служба повідомила усіх співробітників про те, що у зв`язку зі збройною агресією проти України вони мають отримати трудові книжки, залишити робочі місця і залишатися вдома до нових розпоряджень.

23.03.2022, в робочій групі у месенджері Viber, голова комісії з реорганізації Служби ОСОБА_3 повідомив про те, що співробітників Служби переведено на режим дистанційної роботи, який передбачає наявність інформаційно-комунікаційних технологій у працівників.

25.01.2023 вона отримала поштове відправлення від Служби у якому містилась копія наказу «Про призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією проти України» №32-к/тр від 31.03.2022, яким дію її трудового договору призупинено з 01.04.2022.

Вважає, що вказаний наказ порушує її право на працю, є незаконним та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідач у наказі зазначає, що його видано на підставі ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», але всупереч вимогам вказаної статті, в наказі не зазначені а ні інформація про причини призупинення, тобто в чому саме полягає неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки, а ні спосіб обміну інформацією з нею, а ні строк призупинення дії трудового договору, не зазначено також її реєстраційного номера облікової картки платника податків та умов відновлення дії трудового договору.

Також зазначила, що Служба перебуває у стані припинення і її було включено до комісії з реорганізації.

На теперішній час Служба фактично знаходиться у м. Дніпрі та продовжує здійснювати господарську діяльність, що підтверджується інформацією з системи ProZorro, але їй не було запропоновано а ні продовжити роботу за фактичним місцезнаходженням Служби, а ні дистанційно, не оголошено також простій не з вини працівника у зв`язку з відсутністю організаційних і технічних умов для діяльності Служби, як було оголошено іншим працівникам.

Також зазначила, що частина співробітників продовжила працювати в умовах воєнного стану дистанційно або за новим місцезнаходженням Служби.

При цьому вона неодноразово повідомляла керівництву Служби своє місцезнаходження і наявність у неї технічної можливості працювати (наявність ноутбуку, месенджерів, електронної пошти, Інтернету, тощо).

Крім того, під час карантинних обмежень вона працювала дистанційно.

У той же час, начальник юридичного відділу Служби Мендрух О.М. весь час призупинення дії її трудового договору продовжує працювати, хоча посадові обов`язки начальника юридичного відділу та провідного юрисконсульта юридичного відділу Служби є практично ідентичними, що також свідчить про те, що існує можливість виконання нею своїх посадових обов`язків в умовах воєнного стану.

Під час призупинення дії трудового договору вона також виконувала свої посадові обов`язки, а саме готувала проекти документів по судових справах.

Зауважила також, що для провідного юрисконсульта Служби є достатньо об`єму роботи, про що свідчить кількість судових справ де Служба є учасником справи. Вона могла би брати участь у судових засіданнях дистанційно.

Отже, вважає, що враховуючи, що вона як працівник має бажання та може виконувати роботу, а Служба може надати таку роботу, то підстави для призупинення дії трудового договору відсутні.

Враховуючи викладене просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Служби автомобільних доріг у Донецькій області № 32-к/тр від 31.03.2022 «Про призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією проти України»; поновити з 01.04.2022 дію її трудового договору; стягнути з відповідача судові витрати.

28.07.2023 справа надійшла до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська за підсудністю.

01.08.2023 по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

16.08.2023 відповідач подав відзив на позов в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, дійсно, Службою автомобільних доріг у Донецькій області 31.03.2022 видано наказ №32-к/тр «Про призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією проти України» з ОСОБА_1 , провідним юрисконсультом юридичного відділу.

Разом з тим, Позивачем отримано копію цього наказу - 05.04.2022.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 з середини березня 2022, (за інформацією, отриманою від неї) знаходилася за кордоном, зв`язок з нею здійснювався за допомогою електронного комунікаційного зв`язку - Viber, номер НОМЕР_1 , який зазначено у особовій картці працівника за формою №П-2 та за допомогою якого з працівником здійснювався зв`язок у період воєнного стану.

В.о. завідувача канцелярії, ОСОБА_4 , відповідно до п.4 вказаного наказу, керуючись статтею 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, - 05.04.2022 о 19-46 надіслала для ознайомлення наказ від 31.03.2022 №32-к/тр провідному юрисконсульту юридичного відділу Мітасьовій О.В. за допомогою електронного комунікаційного зв`язку - Viber.

ОСОБА_1 ознайомилась з цим наказом - 05.04.2022 о 19:55, та засвідчила ознайомлення з вказаним документом повідомленням за допомогою електронного комунікаційного зв`язку - Viber, яке було доставлено на номер ОСОБА_4 ( НОМЕР_2 , який зареєстрований у додатку Viber) - 05.04.2022 о 19:55.

Також, про факт ознайомлення ОСОБА_1 з наказом Служби від 31.03.2022 №32-к/тр комісійно, за участі в.о. завідуючої канцелярії - ОСОБА_4 , начальника фінансово-економічного відділу Макаренко Л. С., начальника юридичного відділу - Мендрух О. М., складено відповідний протокол від 05.04.2022.

У січні 2023 року провідний юрисконсульт ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку звернулася до в.о. старшого інспектора з кадрів Яковлевої Г.С. з проханням надіслати їй паперову копію наказу Служби від 31.03.2022 №32-к/тр «Про призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією проти України» для оформлення дитини у дитячий садок на відповідну адресу. На прохання працівника, їй було надіслано завірену копію наказу Служби від 31.03.2022 №32-к/тр.

Вважають, що позивач пропустила строки звернення до суду і не доводить поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, тому суд повинен ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку звернення до суду з цим позовом.

Крім того, у наказі Служби, який оскаржується Позивачем, не повинні бути зазначені наступні відомості: причини неможливості обох сторін виконувати свої обов`язки, реєстраційний номер облікової картки платника податків та умови відновлення дії трудового договору. Також, у наказі чітко зазначено, що призупинення дії трудового договору впроваджується у зв`язку з військовою агресією проти України та чітко визначено порядок ознайомлення з наказом працівника у відповідності з п.2 ст.13 Закону України від 15.03.2022 № 2136-IX .

Як вбачається з наведеного в позові, Позивач посилається на норми права, які набули змін лише з 01.07.2022, тобто вже після винесення спірного наказу.

З тексту наказу №32-к/тр чітко вбачається, що він оголошений з дотриманням норм діючого на той час законодавства, та містить всі необхідні положення та реквізити, визначені ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX в редакції від 15.03.2022, що діяла на момент спірних правовідносин.

Таким чином, вважають, що посилання Позивача на незаконність наказу №32-к/тр є надуманою та обставини про які зазначає ОСОБА_1 в своєму позові є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того зазначили, що Позивач, як нею особисто зазначено в позові, готова була виконувати свої обов`язки лише - «дистанційно». Водночас, деякі посадові обов`язки потребують виконання їх безпосередньо на робочому місці, у зв`язку з наявною у Відповідача безумовною дискрецією повноважень, керівництвом Служби було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо призупинення дії трудового договору з частиною працівників, в тому числі і з тими, які були за кордоном України, та не мали можливості виконувати роботу у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Таким чином, посилання Позивача на той факт, що начальник юридичного відділу продовжував працювати весь час, протягом якого Позивачу було призупинено трудовий договір, та брав участь в тому числі у судових засіданнях, є не більше ніж констатацією відповідних фактів, але аж ніяк не підставою для визнання спірного наказу незаконним.

До моменту видання наказу №32-к/тр, керівництво Служби отримало від ОСОБА_1 інформацію про те, що остання перебуває за кордоном, що обумовлено військовою агресією рф проти України.

Виходячи із наведеного, вважають, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на момент введення на території України воєнного стану перебувала у трудових відносинах зі Службою автомобільних доріг у Донецькій області, що розташована у м. Краматорську, який неодноразово піддавався ракетним та бомбовим ударам, зазначене унеможливило забезпечити їй безпечні умови роботи та стало підставою для призупинення дії трудового договору із нею.

Зазначені вище надзвичайні обставини виключають можливість надання роботодавцем роботи і її виконання. Неможливість забезпечити безпечні умови праці об`єктивно обумовлена через військову агресію проти України.

Таким чином, на момент видання наказу про призупинення №32-к/тр керівництво Служби не мало можливості забезпечити безпечні умови праці для Позивача, що об`єктивно обумовило підставу для такого призупинення.

Тобто, на момент видання наказу про призупинення №32-к/тр Служба діяла в межах чинного на той час законодавства, та з урахуванням надзвичайної ситуації, що сталася в наслідок збройної агресії рф проти України.

Враховуючи викладене просили суд у задоволенні позову відмовити.

23.08.2023 через підсистему «Електронний суд» позивач подала відповідь на відзив у якому зазначила, що 25.01.2023 вона отримала саме паперову копію оригіналу спірного наказу засобами поштового зв`язку. Нею не було пропущено строк звернення до суду, не допущено також зловживання процесуальними правами та не було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки зазначений строк має обраховуватись саме з дати отримання Позивачем паперової копії спірного наказу, засвідченої у встановленому законодавством порядку, тобто з 25.01.2023.

При цьому фотографічне зображення спірного наказу № 32-к/тр, що було направлено Позивачеві 05.04.2023 за допомогою електронного комунікаційного зв`язку Viber, не було засвідчено кваліфікованою електронною печаткою Служби, що є обов`язковим.

Крім того, це зображення було направлено з телефону неуповноваженої особи. Наскільки було відомо Позивачеві, ОСОБА_4 працювала в Службі на посаді інженера І категорії відділу якості, технічного контролю та нових технологій, тобто ніякого відношення до роботи з кадрами або оброблення кореспонденції не мала. Про те, що на ОСОБА_4 покладено обов`язки завідувача канцелярії Служби, Позивачеві стало відомо при отриманні відзиву у справі, що розглядається, тобто 18.08.2023. Таким чином, ознайомлення Позивача зі спірним наказом№ 32-к/тр відбулось належним чином лише 25.01.2023.

Окрім того, мала місце суперечлива поведінка Відповідача, що значною мірою ускладнила Позивачеві розуміння дійсного стану речей щодо відносин Позивача зі своїм роботодавцем.

Так, 23.03.2022 в месенджері Viber в групі «Колектив САД Донецька обл.» від учасника групи ОСОБА_5 (голови комісії з реорганізації Служби) було розміщено повідомлення про запровадження для працівників Служби режиму дистанційної роботи (роздруківка скріншоту повідомлення з месенджера Viber була додана до позовної заяви).

31.03.2022 Служба змінює своє місцезнаходження на м. Дніпро, але не повідомляє про це Позивача і не пропонує їй змінити місце розташування роботи у зв`язку з переміщенням підприємства в інший населений пункт. Про що Позивачеві стало відомо при отриманні апеляційної скарги Служби на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про передачу справи, що розглядається, за територіальною підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, до якої була додана копія наказу № 8-АГ від 01.04.2022.

Також 31.03.2022 Служба наказом № 32-к/тр призупиняє дію трудового договору Позивача. Позивач частково виконує роботу, як було уже зазначено раніше у позовній заяві: 21.04.2022 та 12.05.2022 Позивачем було підготовлено та направлено проекти документів по судових справах № 905/460/21 та № 234/6991/21, стороною у яких є Служба, на електронну пошту начальника юридичного відділу Мендруха О.М. за його вказівкою, тобто Позивачем виконувалась робота.

09.06.2022 начальник юридичного відділу Мендрух О.М. пропонує розглянути чергову позовну заяву колишнього начальника Служби до Служби про поновлення на роботі і просить надати усі наявні матеріали по попередньому позову, які були підготовлені Позивачем, тобто пропонує продовжити виконувати роботу (роздруківка скріншоту повідомлення з месенджера Viber додається). Позивач неодноразово повідомляла керівництво Служби, на його ж вимогу, через месенджер Viber про її місцезнаходження і наявність у неї технічної можливості працювати, тобто про наявність у неї ноутбука, месенджерів, електронної пошти та доступу до мережі Інтернет (роздруківки скріншотів повідомлень з месенджера Viber були додані до позовної заяви). Одночасно Служба хоч і не регулярно, але продовжувала протягом 2022 року виплачувати Позивачеві заробітну плату.

Також зазначила, що зменшення обсягів робіт і фінансування Відповідача, відсутність можливості забезпечити роботою усіх працівників згідно штатного розпису і здійснювати виплату заробітної плати не є підставою для призупинення дії трудового договору з Позивачем. А жодних достовірних і належних доказів на підтвердження неможливості обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, Відповідач не надав.

Крім того, зазначила, що дійсно, Краматорську міську територіальну громаду наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 внесено до Переліку територій можливих бойових дій з 24.02.2022. Водночас, Відповідач також повідомив про тимчасову зміну місцезнаходження з м. Краматорськ Донецької області на м. Дніпро у зв`язку з вищезазначеними обставинами.

Однак, місто Дніпро не було включено а ні до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а ні до переліку територій активних бойових дій.

18.05.2023 на сторінці Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Донецькій області в соціальній мережі Facebook (роздруківки скріншотів повідомлень додаються, інформацію можна перевірити за посиланням https://www.facebook.com/SADindonetsk/) розміщено привітання Служби з ОСОБА_6 . На одній з фотографій, розміщених разом з повідомленням, зображені працівники Служби, що продовжили працювати у місті Дніпро. На момент введення в Україні воєнного стану штатна чисельність працівників Служби складала близько 60 осіб. Позивачеві достеменно не відомо скільки працівників продовжили працювати після переміщення Служби до Дніпра, однак з вищезгаданої фотографії вбачається, що їх принаймні 10.

Вважає, що той факт, що Служба не повідомила Позивача про зміну свого місцезнаходження та не запропонувала їй змінити місце розташування роботи у зв`язку з переміщенням підприємства в інший населений пункт, свідчить про упереджене і несправедливе відношення до неї у порівнянні з іншими працівниками.

Враховуючи викладене просила позов задовольнити.

11.09.2023 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив у яких зазначив, що Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX (станом на момент видання спірного наказу) передбачено, що призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Тобто, спеціальний закон не визначив, що повідомлення повинно здійснюватися у спосіб на який посилається Позивач, разом з тим, чітко визначено що це відбувається у будь-який доступний спосіб.

Так, в.о. завідувача канцелярії, ОСОБА_4 , відповідно до п.4 вказаного наказу, керуючись статтею 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX (далі - Закон), - 05.04.2022 о 19-46 надіслала для ознайомлення наказ від 31.03.2022 №32-к/тр провідному юрисконсульту юридичного відділу Мітасьовій О.В. за допомогою електронного комунікаційного зв`язку - Viber.

ОСОБА_1 ознайомилась з цим наказом - 05.04.2022 о 19:55, та засвідчила ознайомлення з вказаним документом повідомленням за допомогою електронного комунікаційного зв`язку - Viber, яке було доставлено на номер ОСОБА_4 ( НОМЕР_2 , який зареєстрований у додатку Viber) - 05.04.2022 о 19:55.

Також, про факт ознайомлення ОСОБА_1 з наказом Служби від 31.03.2022 №32-к/тр комісійно, за участі в.о. завідуючої канцелярії - ОСОБА_4 , начальника фінансово-економічного відділу Макаренко Л. С., начальника юридичного відділу - Мендрух О. М., складено відповідний протокол від 05.04.2022 (копія надається).

Таким чином, Службою дотримано передбачений Законом порядок ознайомлення працівника з наказом про призупинення трудових відносин.

Крім того зазначили, що посилання Позивача на звернення начальника юридичного відділу з приватним повідомленням на месенджер Viber, що відбулось 09.06.2022 не є належним та допустимим доказом виконання або доручення виконання будь-якої роботи, адже саме повідомлення не містить зобов`язання та вказівки, як приклад- «До виконання», або «Надати в строк», або «Доручаю виконати», тощо.

Сама по собі пропозиція надати раніше створені проекти процесуальних документів не зобов`язує працівника до будь яких дій, та рішення щодо виконання такого прохання є виключно особистим рішенням Позивача.

Разом з тим, звернули увагу суду, що Позивач не відреагував на зазначене повідомлення, та будь яких дій щодо цього не вчиняв.

Тому посилання Позивача на начебто виконання будь-якої роботи є не більш ніж припущенням та домислом, які необґрунтовані належними та достатніми доказами у цій справі.

Крім того, з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, Позивач повідомила керівництво Служби, що перебуває за кордоном, та намагається налагодити життя вже в іншій країні. Робота в Службі її не цікавить та Позивач не має можливості її виконувати, адже перебуває за кордоном, та є обмежена у відповідних діях та часі. Разом з тим, Службою було подано клопотання про виклик свідка - ОСОБА_7 , яка обіймає посаду заступника начальника з фінансово-економічних питань, та є одночасно заступником Голови з реорганізації Служби. Таким чином, питання щодо виконання роботи, на момент прийняття рішення про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , приймалось з урахуванням позиції заступника Голови з реорганізації, адже на момент призупинення дії трудового договору Позивач сама була одним з членів комісії з реорганізації.

Так, на пропозицію переміститись до м. Дніпра та виконувати роботу згідно умов трудового договору Позивача, ОСОБА_1 пояснила, що не має такої можливості, перебуває за кордоном, та просила прийняти відповідне рішення на розсуд керівництва, враховуючи дуже складну ситуацію, що сталася на всій території України.

Щодо оплати праці ОСОБА_1 зазначили, що підприємством перераховувались ОСОБА_1 суми, але це була не заробітна плата. Ці кошти перераховувались як матеріальна допомога для підтримки працівників Служби, які постраждали у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що підтверджується наказами Служби.

Щодо продовження здійснення господарської діяльності ОСОБА_8 зазначили, що Службу не припинено, але повністю змінено режим її роботи, адже виникли обставини непереборної сили, які не були передбачувані службою.

28 лютого 2022 року ТПП видала документ під № 2024/02.0-7.1, який адресувала всім, кого це стосується, і яким підтвердила існування форс-мажорної обставини військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні.

Тож, враховуючи надзвичайно складну ситуацію, ТПП таким чином спростила процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП і підготовки пакету документів у період дії введеного воєнного стану, розмістила на своєму сайті загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З перших днів збройної агресії м. Краматорськ (де зареєстрована Служба) піддається чисельним ракетним обстрілам. Зазначене унеможливило нормальну життєдіяльність організації, та на сьогоднішній день, Служба вимушено тимчасово знаходиться в м. Дніпрі.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації значна частина автодоріг, що перебувають на балансі у Служби знаходиться в зоні проведення бойових дій та в зоні можливих бойових дій (визначені наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року N 309 (з подальшими змінами та доповненнями).

Зазначені події значно вплинули на життєдіяльність Служби. Військові дії, що вчиняються агресором проти України не закінчено, та це щоденно негативно впливає на можливість Служби нормально функціонувати та забезпечувати мету, предмет та напрямки діяльності Служби відповідно до Положення.

Обставини, які стали причиною зміни режиму роботи Служби ще не закінчились, та військові дії на значній території Донецької області тривають, що безумовно обмежує обсяг діяльності та сферу діяльності Служби.

Крім того заперечили проти стягнення судових витрат.

У відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив відповідач поставив позивачеві запитання в порядку ст.93 ЦПК України.

19.09.2023 позивачем подана заява свідка, яка надійшла через підсистему «Електронний суд».

Відповідно до вказаної заяви позивач ОСОБА_1 показала, що за кордоном перебувала у період з 16.03.2022 по 17.09.2022, півроку. Виїзд з України пов`язаний з обстрілом у безпосередній близькості до її місця проживання у м. Краматорську, що відбувся 13.03.2022. Вона виконувала, перебуваючи за кордоном України, оплачувану роботу, а саме - 21.04.2022 та 12.05.2022 нею направлялись проекти документів по судових справах № 905/460/21 та № 234/6991/21, стороною у яких є Служба, на електронну пошту начальника юридичного відділу Мендруха О.М. за його вказівкою, на ту ж адресу електронної пошти, на яку відправлялись документи і до призупинення дії трудового договору (паперові копії електронних листів додаються). 12.05.2022 нею був направлений проект заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі 905/460/21, розгляд якої ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2022 було призначено на 26 травня 2022 року. 21.04.2022 нею був направлений проект касаційної скарги Служби у судовій справі № 234/6991/21.

Отже, вважає, що це є виконанням оплачуваної роботи, оскільки 03.06.2022 на її зарплатний рахунок було зараховано 5 424,08 грн., призначення платежу зазначено як зарахування заробітної плати за травень 2022 року.

03.10.2023 відповідач надав письмові пояснення по справі у яких зазначив, що змінився обсяг роботи безпосередньо в юридичному відділі.

У зв`язку з чим, як порівняльний аналіз стану розгляду справ, де стороною є Служба, надала суду зведені звіти Служби, які щомісячно надаються Державному агентству відновлення та розвитку інфраструктури України станом на 01.01.2022 (тобто, до початку повномасштабного вторгнення рф в України), та станом на 01.02.2023 (через рік після зазначених подій).

З зазначеної документації вбачається, що станом на 01.01.2022 року Служба була стороною у 56 судових справах. Разом з тим, станом вже на 01.02.2023 року Служба була стороною у 27 судових справах, що є вдвічі менше.

06.10.2023 відповідач подав заперечення проти заяви свідка від 18.09.2023 у яких зазначив, що питання направлення на електронну адресу проекту скарги у справі № 234/6991/21 взагалі жодним чином не може і не доводить факту виконання посадових обов`язків Позивачем за період з моменту призупинення дії трудового договору (31.03.2022) до моменту надсилання проекту скарги (21.04.2022).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Постанова Донецького апеляційного суду від 07.02.2022 у справі № 234/6991/21 була оприлюднена 21.02.2022.

Зазначили, що а ні копія касаційної скарги, що була надіслана у квітні 2022 на електронну поштову адресу, на яку посилається Позивач, а ні копія касаційної скарги в паперовому вигляді, що перебуває в матеріалах справи № 234/6991/21 не доводить факту виконання оплачуваної роботи ОСОБА_1 за період з моменту призупинення з нею дії трудового договору, адже ця робота (з підготовки і подання касаційної скарги) повинна була бути виконаною Позивачем в термін, що відведений на касаційне оскарження - протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Таким чином, само по собі посилання на той факт, що Службою було подано касаційну скаргу за проектом, надісланим Позивачем 21.04.2022 на адресу представника Служби, не є доказом, що такий процесуальний документ був підготовлений ОСОБА_1 після 31.03.2022.

Крім того зазначили, що посилання Позивача, на начебто отриману заробітну платню у розмірі 5424,08 грн, як за виконання роботи - підготовку проекту касаційної скарги у справі № 234/6991/21 є лише домислом та припущенням, адже не підтверджується жодними належними та допустимим доказами у справі.

31.10.2023 позивач подала письмові заперечення на пояснення відповідача у яких зазначила, що відповідач не був позбавлений можливості надати суду докази зміни обсягу роботи безпосередньо в юридичному відділі. Однак, будь-яких заяв про неможливість подання вказаних доказів разом з відзивом з об`єктивних причин від Відповідача не надходило. При цьому, слід врахувати і тривалий період часу від дня надходження позовної заяви до суду 23.03.2023 до дня початку розгляду справи 25.09.2023 (шість місяців), протягом якого Відповідач не вжив будь-яких заходів для надання суду вказаних письмових доказів.

На думку Позивача, подання Відповідачем до суду пояснень від 25.09.2023 вих. № б/н, є не що інше, як спроба подати заяву по суті, що є недобросовісною поведінкою і зловживанням процесуальними правами.

Враховуючи викладене просила залишити без розгляду пояснення відповідача від 25.09.2023 вих. № б/н. 3. Залишити без розгляду докази, додані до пояснень від 25.09.2023 вих. № б/н, повернувши їх Відповідачу.

09.11.2023 позивач подала заяву про встановлення розміру судових витрат.

13.11.2023 у судовому засіданні, за клопотанням відповідача, допитано свідка ОСОБА_9 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи позову, відповіді на відзив та інших своїх заяв по суті справи підтримала та наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача - Мендрух О.М. у судовому засіданні підтримав позицію Служби, яка викладена у відзиві на позов та інших заявах Служби по суті справи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що з травня 2022 є в.о. інспектора кадрів Служби. Дію трудового договору ОСОБА_1 призупинено з 31.03.2022, про що ОСОБА_1 повідомлено у месенджері Viber. Щодо надсилання паперової копії наказу ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_1 звернулася до неї з проханням надіслати вказану копію за для оформлення дитини у садочок. Вона погодилась та надіслала копію наказу Новою поштою. ОСОБА_1 було відомо про призупинення дії трудового договору з дня прийняття відповідного наказу.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2017 ОСОБА_1 прийнята на постійну роботу з 01.03.2017 на посаду провідного юрисконсульта в юридичний відділ Служби автомобільних доріг у Донецькій області, що підтверджується копією наказу №25-к від 28.02.2017.

14.02.2022 наказом №Н-60 Державного агентства автомобільних доріг України Служба автомобільних доріг у Донецької області припинена в результаті реорганізації шляхом приєднання до Служби автомобільних доріг у Луганській області.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України № 64/22 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Станом на 05.02.2024 воєнний стан продовжує діяти.

Наказом №41-к/тр від 31.03.2022 Служби автомобільних доріг у Донецькій області встановлено простій не з вини працівників з 01.04.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану 26 працівникам Служби.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_1 у наказі про встановлення простою не зазначена, як і інші співробітники юридичного відділу Служби.

З показань свідка ОСОБА_1 судом встановлено, що в період з 16.03.2022 по 17.09.2022 вона перебувала за межами України, у зв`язку з обстрілом м. Краматорська, Донецької області.

01.04.2022 на підставі наказу №8-АГ Служби автомобільних доріг у Донецькій області змінено з 28.03.2022 місцезнаходження Служби у зв`язку з військовою агресією проти України з м. Краматорська, Донецької області на м. Дніпро.

Станом на день ухвалення рішення офісне приміщення відповідача фактично розташовано у м. Дніпрі.

31.03.2022 на підставі наказу №32-к/тр Служби автомобільних доріг у Донецькій області призупинено з 01.04.2022 дію трудового договору з провідним юрисконсультом юридичного відділу ОСОБА_1 .

Даним наказом визначено, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин з цим працівником; на період призупинення дії трудового договору припиняється забезпечення працівника роботою і тимчасово припиняється виконання роботи таким працівником за укладеним трудовим договором.

Пунктом 4 наказу визначено, що в.о. завідувача канцелярії у 10-ти денний термін ознайомити з наказом ОСОБА_1 у будь-який доступний спосіб, як передбачено ч.2 ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: за можливості - ознайомити під підпис, надіслати копію наказу електронною поштою або іншим засобом комунікації працівнику (Viber, тощо) з запитом зворотного зв`язку, якщо немає можливості ознайомити з наказом під підпис.

Підставами прийняття наказу №32-к/тр визначено - військова агресія рф проти України, Указ Президента від 24.02.2022 №64/22 «Про ведення воєнного стану в Україні», ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

05.04.2022 позивачка була повідомлена про призупинення дії трудового договору.

Так, в.о. завідувача канцелярії, ОСОБА_4 , відповідно до п.4 вказаного наказу, керуючись статтею 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX - 05.04.2022 о 19-46 надіслала для ознайомлення наказ від 31.03.2022 №32-к/тр провідному юрисконсульту юридичного відділу Мітасьовій О.В. за допомогою електронного комунікаційного зв`язку - Viber.

ОСОБА_1 ознайомилась з цим наказом - 05.04.2022 о 19:55, та засвідчила ознайомлення з вказаним документом повідомленням за допомогою електронного комунікаційного зв`язку - Viber, яке було доставлено на номер ОСОБА_4 ( НОМЕР_2 , який зареєстрований у додатку Viber) - 05.04.2022 о 19:55.

Також, про факт ознайомлення ОСОБА_1 з наказом Служби від 31.03.2022 №32-к/тр комісійно, за участі в.о. завідуючої канцелярії - ОСОБА_4 , начальника фінансово-економічного відділу ОСОБА_10 , начальника юридичного відділу - Мендрух О. М., складено відповідний протокол від 05.04.2022, що підтверджується його копією.

Факт ознайомлення ОСОБА_1 також підтвердила свідок ОСОБА_9 .

Отже, суд приходить до висновку, що саме 05.04.2022 ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про призупинення дії трудового договору.

При цьому, отримання його паперової копії позивачем 25.01.2023 не має суттєвого значення для вирішення справи по суті, як і не має значення для обчислення строків звернення до суду, оскільки за загальним правилом строк звернення до суду з вказаним позовом повинен був сплинути 05.07.2022 (у відповідності до ст. 233 КЗпП України), але Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві положення» КЗпП України доповнено, зокрема, пунктом 1 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

В даній справі позов пред`явлено 23.03.2023, а отже враховуючи, що станом на 23.03.2023 карантинні обмеження продовжували діяти, то строк звернення до суду продовжився та не був пропущений позивачем.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»(тут і надалі в редакції на час винесення оспорюваного наказу) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вже було зазначено, в період з 16.03.2022 по 17.09.2022 ОСОБА_1 перебувала за межами України, у зв`язку з обстрілом м. Краматорська, Донецької області, а Служба з 28.03.2022 змінила місцезнаходження у зв`язку з військовою агресією проти України з м. Краматорська, Донецької області на м. Дніпро.

Крім того, судом встановлено, що починаючи з 05.04.2022 (день ознайомлення з наказом) по день звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 не зверталася до Служби з вимогою про відновлення дії трудового договору та не повідомляла, що вона бажає приступити до роботи у м. Дніпрі.

Станом на день ухвалення рішення ОСОБА_1 у м. Дніпрі не проживає.

Отже, судом встановлено, що починаючи з 16.03.2022 ОСОБА_1 не могла виконувати роботу, оскільки перебувала за межами України.

Також судом надана оцінка доводам позивача про те, що вона у період карантину працювала дистанційно і зараз також може працювати дистанційно, про що вона повідомляла роботодавця, і суд зазначає, що вказані доводи не мають юридичного значення для вирішення даної справи, оскільки встановлення дистанційного режиму роботи є правом роботодавця, а не обов`язком, а відтак наявність у працівника технічної можливості працювати дистанційно не зобов`язує роботодавця переводити його на такий режим роботи і жодним чином не може впливати на прийняття рішення про призупинення дії трудового договору в умовах воєнного стану.

Щодо посилання позивача на те, що вона виконувала роботу вже після призупинення дії трудового договору, суд зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження у доказах.

Щодо оплати роботи ОСОБА_1 суд зазначає, що Службою була перерахована позивачу матеріальна допомога для підтримки працівників Служби, які постраждали у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що підтверджується наказами Служби від 21.12.2022 № 97-к/тр; від 19.08.2022 № 72 - к/тр; від 31.05.2022 № 56 - к/тр; від 28.10.2022 № 86-к/тр; від 29.04.2022 № 46 - к/тр.

З витягів з розрахунків вбачається сума заохочення та відповідна особа.

Отже, починаючи з 01.04.2022 ОСОБА_1 заробітна плата не виплачувалась.

Крім того, суд зазначає, що роботодавцем було тимчасово призупинено дію трудових договорів фактично з усіма працівниками юридичного відділу, окрім начальника, у зв`язку із неможливістю забезпечити працівників роботою. В Службі залишилась працювати незначна кількість працівників. Проведення роботодавцем публічних закупівель безспірно не свідчить про безпечні умови праці та не є підставою для відновлення роботи Служби у звичайному режимі із залученням до виробничого процесу усіх працівників, зокрема провідного юрисконсульта.

Фотографії у мережі «Фейсбук» з привітанням не можуть бути доказом того, що у Служби є підстави для відновлення роботи у звичному режимі.

Також суд зазначає, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по Службі судом встановлено, що Служба зареєстрована у м. Краматорську, яке входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначених наказом №309 від 22.12.2022.

Постановою КМУ №679-р від 02.08.2022 «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області» проводиться обов`язкова евакуація цивільного населення.

Отже, судом встановлено, що підставою видачі наказу про призупинення дії трудових договорів з працівниками Служби, у т. ч. з ОСОБА_1 слугувала військова агресія проти України, веденням активних бойових дій в Донецькій області, у т.ч. у м. Краматорську, який знаходиться на незначній відстані від м. Бахмут, що унеможливлювало та унеможливлює і на цей час безпечні умови праці працівників.

У відповідності до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" позивачку було повідомлено про призупинення дії трудового договору в доступний спосіб.

Доказів того, що позивачка з часу призупинення дії трудового договору і до моменту звернення до суду, мала можливість та заявляла про готовність вийти на роботу й виконувати роботу відповідно до своїх посадових обов`язків матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищенаведене, та враховуючи, що позивачем не надано суду доказів про незаконність наказу про призупинення дії трудового договору, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для його скасування, оскільки він виданий у відповідності до вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Також суд зазначає, що при вирішенні даної справи судом врахована релевантна правова позиція, яка викладена у постанові КЦС ВС віл 16.09.2023 у справі №754/5488/22.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 12.02.2024

Суддя А. О. Михальченко