Провадження № 2-п/127/9/24
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2024 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в іетересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтресах ОСОБА_4 звернулася в суд з заявою про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в іетересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заява мотивовано тим, що відповідач з 2022 року перебуває в лавах ЗСУ та бути присутнім на судових засіданнях він не мав фізичної можливості, оскільки виконує бойові завдання. Зазначив, що позивач ввів в суд в оману, та зловживаючи своїми правами підробляє документи з якими звертається до суду. У 2021 року позивач вже звертався до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів у розмірі 50 000,00 грн., які начебто відповідач брав у борг. Однак, як було встановлено експертним висновком підпис на договорі позики виконаний ймовірно не ОСОБА_4 й належить іншій особі. Таким чином, розписка з якою позивач звернуся до суду є підробленою, а винесене заочне рішення по справі є таким, що винесене по неповно з`ясованих обставинах справи. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила суд скасувати заочне рішення та призначити розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 05.03.2024 року заяву прийнято до провадження та призначено судове засідання.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 не з`явивилися. На адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд заяви у її відсутність, заяву підтримавла та просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, на адресу суду представник позивача ОСОБА_3 надіслала письмові заперечення про перегляд заочного рішення. Вказала, що твердження відповідача, що позивач вводить суд в оману та зловживає прецесуальними правами є хибним, оскільки, факт укладення договору позики, а також отримання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується розпискою від 18.10.2021 року. Щодо того, що позивач звертався раніше до суду із аналогічним позовом по справі №127/32166/21 зазначила, що дійсно у справі призначалася експертиза, однак, до справи №127/27650/23 дана експертиза не має жодного відношення. Крім того, відносно відповідача відкрито кримінальне провадженняза ст.191 КК України, потерпілим в якій є позивач. Копія експертизи, які було надано відповідачем не може слугувати доказом, оскільки експертизала проводилася не з оригіналу договору, а з копії. Просила суд відмовити у перегляді заочного рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви про скасування заочного рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідач зазначає підставою для перегляду заочного рішення те, що він з поважних причин не міг з`явитися до суду, оскільки перебуває у лавах ЗСУ.

Проте, відповідачем необноразово подавалися до суду клопотання про перенесення судового засідання. Таким чином, відповідачу було відомо про наявність судової справи, однак, будь-яких клопотань про призначення експертизи чи відзиву на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, 15.01.2024 судом, зважаючи на відсутність заперечень позивача та наявних матеріалів справи, було винесено заочне рішення. Тобто, судом вживались всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення особи про судові засідання та про результат розгляду справи.

Також, жодних доказів в підтвердження поданої заяви про перегляд заочного рішення, тобто доказів, які слугують на користь відповідача та мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які не було подано на час розгляду справи по суті, зокрема на спростування висновків суду, заявником не надано.

Посилання представника відповідача на висновок експерта №СЕ-19/102-22/7529ПЧ у рамках розгляду цивільної справи №127/32166/21 не є належним доказаом, оскільки у рамках проведення експертизи досліджувався Логовір позики від 17.10.2021 року, розписка від 17.10.2021 року, тоді як предметом розгляду даної справи є стягнення коштів за договором позики, який був укладений 18.10.2021 року.

Також, судом враховано, що відносно відповідача відкрито декілька кримінальних проваджень за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Так, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини в заяві не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, достатніх та переконливих доказів безпідставності позовних вимог до заяви долучено не було, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є, зокрема, наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування доводів позивача, а за відсутності зазначених обставин, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява сторони відповідача про скасування заочного рішення є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 253, 260, 261, 284, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2024 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в іетересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики- відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: