Провадження № 22-ц/4808/506/24
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бабій О.М., ухвалене 20 лютого 2024 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 23 лютого 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Профіт-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 30 грудня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики №8676612, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн на 11 днів із відповідною базовою ставкою 1,6% в день та розміром акційних процентів 0,80% в день. Також сторонами визначено, що розмір процентів на прострочену позику складають 2,70% в день. Кредитодавець умови договору виконав та перерахував 12 000,00 грн на платіжну картку позичальника.

03 квітня 2017 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» то ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №3042017, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги за укладеним з відповідачем кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики станом на дату підписання реєстру №103 про відступлення прав вимоги від 11 червня 2020 року заборгованість по кредиту становила 19 522,94 грн, з яких заборгованість за основеним боргом 11 988,40 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими базовими процентами 1 534,54 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 6 000,00 грн.

Пославшись на статтю 625 ЦК України, позивач розрахував також заборгованість за 3% річних за користування кредитом в розмірі 988,59 грн та інфляційними втратами в розмірі 2 746,27 грн за весь час прострочення виконання зобов`язання до 23 лютого 2022 року.

Зважаючи на вище викладене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача загальну заборгованість в розмірі 22 055,31 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2024 року позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість у розмірі 18 320,45 грн, а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 229,49 грн і витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Зазначив, що суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки не встановлено, чи саме його довірителька здійснювала введення комбінацій на підтвердження накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що вона додавала будь-які дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності до інших електронних даних, факт отримання позивачем вказаних комбінацій. Проте, такі обставини, на думку скаржника, мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Суд, зазначивши, що ОСОБА_1 жодним чином не спростувала доводи позивача з приводу укладення договору та отримання грошових коштів, фактично переклав обов`язок доведення обставин щодо укладення договору на відповідачку.

Зазначає, що поза увагою суду залишились доводи про те, що в матеріалах справи відсутні документи, які б могли підтверджувати факт проведення розрахункових операцій.

Крім того, звертає увагу, що його довірителька не була ознайомлена з паспортом позики, правилами надання грошових коштів у позику. Крім того, договір позики не містить необхідних реквізитів, передбачених статтею 12 Закону України «Про споживчий кредит». Вказує, що з додатків до позовної заяви ідентифікатор підпису міститься тільки на самому договорі. Натомсіть пункт 4.1 договору містить посилання на веб-сторінку позикодавця, на якій вказані правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Також вважає, що суд, стягнув завищені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн. Так, позивачем у справі було подано тільки 2 процесуальних документи: типову позовну заяву та заперечення на відзив. Участі у жодному судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не брав. Відтак, на думку представника апелянта, відшкодування витрат на правничу допомогу має бути пропорційно зменшено до 1 500,00 грн, а в разі задоволення вимог апеляційної скарги - відмовлено у повному обсязі.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія не переглядає рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, про стягнення з відповідачки грошових коштів згідно статтею 625 ЦК України, оскільки рішення в цій частині сторонами не оскаржується.

Рішення суду в оскарженій частині є законним та обгрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд вважав доведеним, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов договору позики, що був укладений 30.12.2019 між та ОСОБА_1 , та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Отже, стягненню з відповідачки підлягала заборгованість в сумі 10 785,91 грн за основним боргом, 1 534,54 грн - нараховані та несплачені базові відсотки, 6 000,00 грн - нараховані та несплачені відсотки за процентами на прострочену позику. Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідачки грошових коштів згідно зі статтею 625 ЦК України, які нараховані до 23.02.2022 року, суд послався на те, що вказані нарахування є необґрунтованими, оскільки договором встановлений розмір процентів за прострочення виконання зобов`зання, а саме, п. 2 договору встановлено розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) 2,70% в день.

Колегія суддів погоджується із таким висновком, враховуючи наступне.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 30.12.2019 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №8676612 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов.

Відповідно до п. 2 договору відповідачка отримала кредит (грошові кошти) в сумі 12 000,00 грн та зобов`язалась повернути їх у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики.

Сторони визначили, що строк позики складає 11 днів із базовою процентною ставкою 1,6% в день та розміром акційних процентів 0,80% в день.

Відповідно до умов п. 2 договору розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) складають 2,70% в день.

Згідно п. 5 договору визначено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепту) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 під час укладання договору позики №8676612 від 30.12.2019 була ідентифікована за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, відправленим 30.12.2019 о 09:39:08 на електронну адресу позичальника: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Довідкою від 18.07.2023 ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджено, що 30.12.2019 відбувся успішний переказ коштів у сумі 12 000,00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 (а.с.19-20).

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким,що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відтак, договір позики №8676612 укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що свідчать зазначені вище докази.

Договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

03 квітня 2017 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу № 03042017, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язався відступити ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги.

Відповідно до пункту 1.4. договору факторингу «право» вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Перелік кредитних договорів наведений в реєстрі прав вимог (п.1.3 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що згідно умов договору первісний кредитор зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку №3 до цього договору (п. 4.1 Договору).

28 грудня 2017 року була укладена додаткова угода №1 до договору факторингу, відповідно до якої змінено п. 8.2. договору. Сторонами зокрема погоджено, що строк договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2017 року. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу про намір розірвання договору, договір продовжується на період по 31.12.2018 (включно), а в подальшому на кожен наступний календарний рік.

Відповідно до реєстру прав вимоги №103 від 11 червня 2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги, в тому числі, і до відповідача за кредитним договором № 8676612 від 30 грудня 2019 року, загальна сума заборгованості - 19 522,94 грн, з яких: 11 988,40 грн - сума заборгованості за тілом, 1534,54 грн - сума заборгованості по процентам за користування, 6 000,00 грн - сума заборгованості по простроченим процентам за користування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договором позики від 30 грудня 2019 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 11 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки в розмірі 1,60%.

Разом з тим в договорі позики визначено проценти на прострочену позику в розмірі 2,70% вдень.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

ТОВ «ФК Профіт Капітал» просило стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому заявило до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість в тому числі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яке набуло право вимоги за кредитним договором №8676612 від 30 грудня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування у позивача права вимоги до відповідача за кредитниим договором, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наявними у матеріалах доказами.

Посилання представника апелянта, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог на те, що його довірителька не була ознайомлена з паспортом позики, правилами надання грошових коштів у позику, колегія відхиляє, оскільки основні умови договору позики визначені у тексті договору, який підписаний електронним цифровим підписом ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що суд стягнув завищені витрати на правничу допомогу адвоката є необгрунтованими. Так, суд, першої інстанції зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, вже зменшив заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «Профіт капітал» з 10 000,00 до 5000,00 грн.

Зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання колегії, є справедливим та обґрунтованим.

З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. А тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева