Справа № 373/2180/23
Номер провадження 2/373/106/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Хасанової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Шинкаренко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторінцивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Костюшок П.М. звернувся до суду з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначив, що 30 грудня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4985529, за умовами якого останній отримав в позику грошові кошти та зобов`язався повернути отриману суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики, а також всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору.

11.05.2023 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11-05/2023, відповідно до умов якого останнє отримало за плату належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором позики, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», просить стягнути з нього заборгованість за договором позики в загальному розмірі 13 535, 40 грн., з яких 5 100 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 435,40 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір 2 684 грн та витрати, пов`язані з розглядом справи 1342 грн.

Ухвалою суду від 30.10.22023 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення їй даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

28.11.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просив позовні вимоги залишити без задоволення. Документи, що підтверджують надсилання відзиву і долучених до нього документів позивачу, до відзиву не долучив.

01.12.2023 у зв`язку із необхідністю заслухати особисті пояснення відповідача, судом постановлено призначити у справі судове засідання на 15.01.2024 та викликати в судове засідання сторони у справі.

Учасники справи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань на адресу суду не направляли.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30 грудня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 4985529, за умовами якого останній отримав в позику на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 5 100 грн. Загальний строк позики визначено 06 березня 2023 року (66 днів); акційна процентна ставка, фіксована: 1,54000%, базова процентна ставка, фіксована: 2,20000%, основна процентна ставка, фіксована: 3,00000%.

Пунктом 2.5 Договору обумовлено, що позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.

Згідно з п.9 Договору, Договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого Договору у відповідне поле.

До позову на підтвердження укладення Договору додано копію Паспорта позики з інформацією про основні умови надання коштів у позику з урахуванням побажань споживача, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість позики для споживача, порядок повернення позики, що підписаний позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора, а також розрахунок заборгованості за договором позики № 4985529.

20 січня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору позики № 4985529, згідно з якою сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за Додатковою угодою до 18 березня 2023 року.

Додаткову угоду підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Згідно з Додатком № 1 до Додаткової угоди № 1 від 20 січня 2023 року загальна вартість позики в межах Додаткової угоди становить 6 650,40 грн. Строк користування позикою за Додатковою угодою становить 18 березня 2023 року.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути висловлена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 з ТОВ «Маніфою» було укладено Договір позики № 4985529, за умовами якого останній отримав в позику на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у Договорі.

Також, 20 січня 2023 року та ОСОБА_1 з ТОВ «Маніфою» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору позики № 4985529, згідно з якою сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою.

Вказаний Договір та Додаткову угоду до нього було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір та додаткова угода до нього прирівнюються до укладених в письмовій формі.

11.05.2023 між ТОВ «Маніфою» (Фактор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 11-05/2023, згідно з яким Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

До Договору факторингу долучено витяг з реєстру Боржників до Договору факторингу № 11-05/2023, в якому наведені дані щодо боржника ОСОБА_1 та суми заборгованості за договором позики, у розмірі 13 535,40 грн. Аналогічні дані наведені у розрахунку заборгованості за Договором позики №49855529 за період 0 11.05.2023 по 31.08.2023.

Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідача за договором позики, укладеним між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , суд відзначає наступне.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц.

Пунктом 3.1.Договору факторингу, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» визначено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим Договором, Ціна продажу та Одинична ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується в день укладання даного Договору.

Відповідно до Договору факторингу Одинична ціна - ціна придбання Фактором у Клієнта права грошової вимоги однієї із заборгованостей по конкретному боржнику, яка визначається у відсотковому співвідношенні від заборгованості боржника; Ціна продажу сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту після підписання Сторонами Акта прийому Реєстру Боржників на умовах даного Договору, розмір якої встановлюється згідно з п.3.3. цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору факторингу - загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначаються в день передачі по акту прийому передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується в день укладення даного договору.

Згідно п. 3.4. Договору факторингу Фактор сплачує Клієнту 100% ціни Продажу, передбаченої пунктом 3.3. Договору в день підписання Акта прийому-передачі Реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта.

Разом з тим, як вбачається з пунктів 3.2. та 3.3. Договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступаються ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договором факторингу не визначена, як і не визначена Ціна продажу, що сплачується Фактором Клієнту.

До Договору факторингу долучено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників, який також не містить Загальної суми заборгованості, що відступається на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та кількості боржників відповідно до Реєстру Боржників, щодо яких у останнього виникає право вимоги.

Крім того, належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14).

Як вбачається предметом укладеного 11.05.2023 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договору факторингу є відступлення права вимоги за зобов`язаннями до боржників за плату.

Разом з тим, докази, які б підтверджували надання новим кредитором - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору - ТОВ «Маніфою», у справі відсутні.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на ту обставину, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не довело належними та допустимими доказами перехід до нього права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли на підставі договору позики, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , у позові слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: вул.Симона Петлюри, 30, м.Київ, 01032, .

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 16 січня 2024 року.

Суддя В.В.Хасанова