ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Чернівці Справа № 723/423/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.,

секретар: Факас А.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бужори В.Т., дата складання повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей по 4500 грн на кожну, а в подальшому, подавши письмові пояснення, зменшила позовні вимоги до розміру аліментів по 4 000 грн на кожну дитину (т.1 а.с.1-3, 143-144).

Вказувала, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей.

Звертала увагу, що стосунки між сторонами погіршилися та через постійні сварки відповідач покинув сім`ю, і починаючи з січня 2023 року проживає окремо, не забезпечує матеріальні потреби власних дітей, у зв`язку з чим вся відповідальність з приводу їх матеріального забезпечення, їх виховання, піклування та створення належних соціально-побутових умов, психічного та фізичного розвитку перейшла до позивачки.

З посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2024 року задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі по 4000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Постановлено аліменти стягувати з 01.02.2023 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Провадження №22-ц/822/382/24

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні сторона відповідача у своїй апеляційній скарзі просить вказане рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 000 грн на кожну.

Звертає увагу суду, що рішення суду не відповідає вимогам с.265 ЦПК України, а саме не містить мотивів його прийняття.

Зазначає, що не здійснює підприємницької діяльності, так як така припинена 09.09.2021 року, а починаючи з жовтня 2021 року відповідач не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, в середньому його заробіток складає 12 000 грн.

Вказує, що доводи з приводу належності відповідачу легкового автомобіля «Infiniti Fx35» не підтверджується жодними доказами.

Стверджує, що приймає участь у витратах, пов`язаних із лікуванням дітей, не ухиляється від цього та передає дружині додаткові кошти, крім того, сплачує щомісячно аліменти у розмірі 3000 грн, забезпечує додаткові сезонні витрати, в кінці серпня надав позивачці 20 000 грн для купівлі шкільного приладдя та одягу дітям перед початком навчального року, дарував коштовні подарунки дітям на день народження.

З урахуванням того, що відповідач не має на праві власності жодного цінного рухомого та нерухомого майна, не може знайти роботу для отримання стабільного високого доходу, а тому стягнення з нього аліментів в розмірі по 4000 грн на кожну дитину є надмірним тягарем, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття нарівні із матір`ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дітей, аліментів на їх утримання.

Зазначене рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Обставини справи щодо перебування сторін спору у шлюбі з 09.09.2011 року, народження у ньому 09.02.2013 року доньки ОСОБА_6 та 14.09.2014 року сина ОСОБА_7 , залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів без розгляду, проживання дітей із ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , розірвання шлюбу на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.03.2023 року, - сторонами визнається та не спростовується (т.1 а.с.4-8, 79).

Згідно з копій виписок №67, 68 від 08.02.2023 року медичних карт дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , лікарського заключення про стан здоров`я, - син ОСОБА_7 знаходиться на Д обліку по основному діагнозу (сколіоз 2 ст, плоско-вальгусна деформація ступнів), рекомендовано масаж, коректор постави, ортопедичне взуття; доньці ОСОБА_6 встановлено основний діагноз (ВСД по змішаному типу, функціональний розлад жовчного міхура), рекомендовано консультацію невропатолога, окуліста, гастроентеролога, нагляд сімейного лікаря (т.1 а.с.31-33, 75, 102-107).

З копії витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 припинив підприємницьку діяльність 09.09.2021 року (т.1 а.с.9, 21-23).

Матеріали справи містять квитанції про сплату комунальних послуг по місцю проживання дітей, придбання лікарських препаратів (т.1 а.с35, 67-76).

Згідно листа МТСБУ вбачається, що ОСОБА_2 укладав договори обов`язкового страхування ЦПВ власників наземних транспортних засобів, крім іншого, у період з 01.10.2021 року по 04.10.2023 року на транспортний засіб «Infiniti Fx35», д.р.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с.142).

Відповідно до копій поштових переказів АТ «Укрпошта» вбачається, що ОСОБА_5 здійснював перекази коштів на ім`я ОСОБА_8 3000 грн 24.04.2023 року, 3000 грн 27.04.2023 року, 3000 грн 28.06.2023 року, 3000 грн 27.09.2023 року, 3000 грн 29.05.2023 року, 3000 грн 25.08.2023 року, 2833 грн 10.03.2023 року, 3000 грн 10.10.2023 року (т.1 а.с.145-146).

У матеріалах справи є докази, що відповідач не має за собою зареєстрованого права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.148 зворот).

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Позивач, пред`являючи вимогу про стягнення із відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 грн на кожну дитину, не довела, що відповідач має хоч якийсь дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти в такому розмірі. Стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 грн на кожного, суд жодним чином не обґрунтував такий розмір аліментів.

Пред`являючи позов, позивач не надала доказів, що діти перебувають саме на її утриманні, так як відповідно до довідки про склад сім`ї №212 від 24.01.2023 року ОСОБА_1 на даний час не працює, ніколи не працювала і трудової книжки не має (т.1 а.с.8), крім того, не довела хоча б приблизний розмір витрат, який необхідний для мінімального забезпечення сина та доньки, щоб можна було орієнтуватися на розмір аліментів, необхідний для стягнення із відповідача, враховуючи той принцип, що брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина (діти).

Зазначеного не встановив і суд першої інстанції.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, оскільки довід про те, що відповідач не має постійного доходу та заробітку, заробітки мають мінливий характер і він заробляє в середньому 12 000 грн, не доводиться належними та допустимими доказами, останній не надав довідку з Центру зайнятості, що він перебуває на обліку як безробітній і отримує відповідні виплати, відсутні банківські виписки з будь-яких рахунків відповідача, які б дали змогу встановити його матеріальний стан.

Відповідач є молодим за віком, здоровим та працездатним, жодних доказів неможливості працевлаштуватися за станом здоров`я, відсутності роботи ним не надано, матеріали справи такого не містять.

При цьому, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Суд апеляційної інстанції також відмічає, що виховування дитини/дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини/дітей, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків, що є підставою для відступу від рівності мінімального розміру половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в бік збільшення розміру стягнення розміру аліментів з батька дітей (відповідача у справі).

За наведених та встановлених обставин суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей, а тому рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на дітей у розмірі по 4000 грн через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку доказів належить змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн щомісячно на кожну дитину.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому підлягає зміні в частині визначення розміру стягуваних аліментів.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2024 року змінити, визначивши до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк