Справа № 523/4780/21
Провадження №2/523/404/24

УХВАЛА

06.02.2024 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі головуючої судді Кремер І.О.,

за участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 у м. Одеса заяву відповідачки ОСОБА_2 про відвід судді з розгляду цивільної справи № 523/4780/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 523/4780/21 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні майном.

В підготовчому засіданні відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про відвід головуючої судді Кремер І.О. з розгляду даної цивільної справи.

Обґрунтовуючи подану заяву вказує на те, що в рамках розгляду даної справи, нею було подано зустрічну позовну заяву, яку головуюча суддя Кремер І.О. ухвалами від 02.01.2024 року та від 10.01.2014 року залишала без руху з тих підстав, що не зазначено та не додано жодного доказу в підтвердження дійсності Мирової угоди, укладеної між сторонами 20.04.2010 року, а саме відповідна ухвала Суворовського районного суду м. Одеси, постановлена в рамках розгляду цивільної справи № 2-836/10 про затвердження судом Мирової угоди від 20.04.2010 року, яка станом на день звернення із зустрічним позовом набрала законної сили. Однак, ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві жодного разу не зробила посилання на те, що Мирова угода в рамках розгляду справи № 2-836/10 була укладена, тоді як в зустрічному позові тільки ставить питання щодо застосування п. 1 Мирової угоди від 20.04.2010 року. Таким чином, у вказаних вище ухвалах суду від 02.01.2024 року та від 10.01.2014 року по залишення зустрічної позовної заяви без руху суддя Кремер І.О. вийшла за межі позовних вимог ОСОБА_2 та в порушення принципу диспозитивності самостійно обрала правову підставу позову та предмет позову.

Представник позивача ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні заперечила проти заяви про відвід головуючої судді Кремер І.О. та пояснила, що обставини, викладені у заяві про відвід судді є фактично не погодження із процесуальним рішенням головуючої судді про залишення зустрічної позовної заяви без руху, що не може бути підставою для відводу.

Заслухавши пояснення відповідачки, представника позивача, дослідивши матеріали заяви та справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу з огляду на наступні обставини.

Суд констатує, що відповідачкою ОСОБА_2 було подано в рамках розгляду даної справи зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про застосування Мирової угоди від 20.04.2010 року, визнання права власності та стягнення моральної шкоди

Ухвалою від 02.01.2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, оскільки така була подана з порушенням приписів ст. 175 ЦПК України, а саме: ОСОБА_2 при зверненні до суду із даним зустрічним позовом не було зазначено та не додано жодного доказу в підтвердження дійсності Мирової угоди, укладеної між сторонами 20.04.2010 року, а саме відповідна ухвала Суворовського районного суду м. Одеси, постановлена в рамках розгляду цивільної справи № 2-836/10 про затвердження судом Мирової угоди від 20.04.2010 року, яка станом на день звернення із зустрічним позовом набрала законної сили. А також, у зустрічній позовній заяві позивачем не було зазначено конкретного, визначеного ст. 16 ЦК України способу захисту для захисту порушеного майнового права позивача, який підлягає відновленню судом у визначених законом спосіб.

На виконання вимог ухвали суду від 02.01.2024 року ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву у новій редакції, у якій була збільшено позовні вимоги, доповнивши такі вимогою про визнання за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно кафе бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 10.01.2024 року зустрічну позовну заяву (нова редакція) ОСОБА_2 було залишено без руху, оскільки ОСОБА_2 не було сплачено судовий збір за позовні вимогу про визнання права власності. Окрім того, не було зазначено та не додано жодного доказу в підтвердження дійсності Мирової угоди, укладеної між сторонами 20.04.2010 року, а саме відповідна ухвала Суворовського районного суду м. Одеси, постановлена в рамках розгляду цивільної справи № 2-836/10 про затвердження судом Мирової угоди від 20.04.2010 року, яка станом на день звернення із зустрічним позовом набрала законної сили.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18), які суд в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Окрім того, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

За умовами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України).

У відповідності до абз. 3 ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи те, що заявник будь яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи суду не надала, заява про відвід є необґрунтованою та підставою для подання такої слугувала фактично незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, що не може бути підставою для відводу, суд приходить до переконання, що підстави для відводу головуючої судді Кремер І.О. у даній справі відсутні, у зв`язку з чим за приписами ч. 4 ст. 36 ЦПК України, суд вважає заяву про відвід необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_2 про відвід судді з розгляду цивільної справи № 523/4780/21 відмовити.

Розгляд цивільної справи № 523/4780/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нежитловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні майном продовжити у діючому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 07 лютого 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер