Справа № 944/4203/22 Головуючий у 1 інстанції: Матвіїв І.М.
Провадження № 22-ц/811/3219/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тимощука Олександра Івановича на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року в складі судді Матвіїва І.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , МТСБ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги обґрунтовані тим, що 02.05.2022 о 06 год. 50 хв. на 0 км. + 10 м. автодороги Яворів-Грушів, на нерегульованому перехресті автомобільної дороги Т-1414, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «VOLVO-V50», номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1, при зміні напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, здійснила зіткнення із транспортним засобом марки «Ford S-Max», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль марки «Ford S-Max», номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності позивачу.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2022, ОСОБА_2 визнано винною у вчинені зазначеного ДТП, притягнуто її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На момент вчинення ДТП автомобіль відповідачки був застрахований у страховій компанії WARTA, на території Республіки Польща, що передбачено нормами міжнародного права. Даний поліс укладений строком на 1 місяць, і діяв до 22.05.2022.

Вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Ford S-Мах», номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження у ДТП 02.05.2022 становила 202 870 грн. 60 коп. Також, за проведення даного огляду транспортного засобу та складання висновку позивач сплатив кошти в розмірі 3 000 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з аідповідачів. Відповідно до складеного висновку, відновлювальна вартість ремонту автомобіля «Ford S-Мах», номерний знак НОМЕР_3 без урахування фізичного зносу становить 795 495 грн. 75 коп. Тобто автомобіль фінансово ремонтувати не доцільно.

У зв`язку із завданням майнової шкоди, позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди в розмірі 130 000, 00 грн, однак дана сума не була компенсована в повному розмірі. Моторним (транспортним) страховим бюро України йому відшкодовано лише 108,538,35 грн, з належних 130 000,00 грн, а тому заборгованість в розмірі 21461,65 грн. на час звернення до суду залишалася не виплачена.

Також відповідачка ОСОБА_2 повинна сплатити йому різницю між завданою матеріальною шкодою в розмірі 202 870 грн. 60 коп. та коштами вже сплаченими Моторним (транспортним) страховим бюро України, які повинні бути стягнуті, що в загальному становить 130 000 грн. 00 коп., відтак сума що підлягає стягненню з відповідача - 1 становить 72 870 грн. 60 коп.

Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано фізичного болю, а також моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 не міг виконувати свої обов`язки пов`язані із наданням послуг у сфері дозвільно-культурних заходів. Фактично були понесені втрати і не отримано вигоду від запланованої роботи.

З моменту пошкодження транспортного засобу автомобіля «Ford S-Мах», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_1 не міг та не може здійснювати користування ним, а в період воєнного стану це було вкрай необхідним та змушувало просити колег і знайомих позичити транспорт, що призвело до погіршення психологічного стану, болі голови та втрати сну, появилася тривожність, оскільки даний автомобіль постійно використовувався сім`єю і особисто позивачем по роботі. Також зірвано нормальний графік роботи, він отримав відмову від виконання замовлень по договорах про організацію заходів, а також відмову від нових пропозицій до співпраці. Дані обставини вплинули та впливають на позивача, оскільки автомобіль стоїть та не виконує свого прямого призначення. Відремонтувати автомобіль не має можливості, оскільки коштів що виплачені старховиком відповідачем 2, в повному обсязі не вистачає і позивач змушений збирати кошти, а тому і звертається в суд за захистом права, що також призводить до додаткових переживань та витрат. Моральну шкоду оцінює в розмірі 15 000, 00 грн.

Втрачена вигода позивача становить: 20 000 грн. згідно Договору організації заходів від 18 лютого 2022 року; 7 000 грн. згідно договору організації заходів від 28 квітня 2022 року; 14 000 грн. згідно договору організації заходів від 28 квітня 2022 року, загальна сума втраченої вигоди становить 41 000 грн. 00 коп. і повинна бути стягнута з ОСОБА_2 .

Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 219 грн. 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 102 грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тимощук О.І., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак остання не надала матеріальної допомоги та не спробувала залагодити шкоду, яку спричинила.

Вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Ford S-Max», номерний знак НОМЕР_2 підтверджується висновком № 201/05-22 від 26.05.2022, за проведення кого позивач сплатив 3000,00 грн., однак суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги такі докази та не стягнув витрати, які підтверджені належними доказами.

З врахуванням виплати страхового відшкодування та права на виплату у розмірі 130000,00 грн., різницю в розмірі 21461,65 грн. на яку позивач має право, МТСБУ виплатило на стадії судового розгляду справи.

В свою чергу, ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням, що становить 72870,60 грн.

У цьому контексті покликається на відповідну судову практику.

Також вважає, що відповідачі зобов`язані відшкодувати витрати, які позивач повинен понести на оплату правничої допомоги.

Крім цього, діями ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду у зв`язку з пошкодженням автомобіля, оскільки транспортний засіб знищено, при цьому, у період воєнного стану автомобіль був вкрай необхідним, адже використовувався сім`єю та у робочих цілях.

Моральну шкоду оцінює у 5000,00 грн., загальна сума втраченої вигоди 41000,00 грн, яку повязує із організацією заходів у відповідних договорах.

На думку апелянта, позовні вимоги аргументовані та підтверджені належними доказами.

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення та вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.05.2022, є встановленим постановою суду та не підлягає доказуванню, при цьому, дослідженню підлягають обставини щодо визначення розміру шкоди, завданої в результаті ДТП транспортному засобу марки "FORD S-МАХ", ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також її доведеності.

Оскільки відповідач МТСБУ протягом встановленого строку, відповідно до п.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» направив свого представника (експерта) до місцезнаходження пошкодженого автомобіля для визначення розміру збитків, про що 27 травня 2022 року було складено відповідний висновок судового експерта, у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення витрат на залучення експерта для визначення вартості завданої йому шкоди суд відмовив.

Суд констатував, що МТСБУ виплатило позивачу ОСОБА_1 відшкодування шкоди на загальну суму 130 000,00 грн, що є у межах страхових сум, які були чинними на день настання дорожньо-транспортної пригоди.

Врахувавши судову практику, а також норми матеріального права щодо можливості відшкодування шкоди особою, яка її завдала, відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд стягнув з ОСОБА_2 10 219,79 грн., розрахувавши її таким чином, що 191 748,76 грн. - ринкова вартість транспортного засобу до ДТП 51 528,97 грн. ліквідаційна вартість працездатних складових ТЗ = 140 219,79 грн. 130 000,00 грн. (виплачена сума відшкодування МТСБУ).

При цьому, суд вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди в розмірі 41000,00 грн., оскільки укладення договорів на організацію заходів не є належним доказом реальної можливості отримання визначених у ній доходів, тобто позивачем належним чином не підтверджено, що такі дійсно були б ним отримані, однак, ДТП, що відбулася 02.05.2022, позбавила можливості їх отримання.

Що стосується моральної шкоди, суд зазначив, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення такої, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому прийшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Врахувавши докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат, суд стягнув з кожного з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 2500 грн 00 коп.

Роз`яснивши, у який спосіб повертається сплачена сума судового збору, суд стягнув із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 102 грн 19 коп.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

02.05.2022 о 06 год. 50 хв. на 0 км. + 10 м. автодороги Яворів-Грушів, на нерегульованому перехресті автомобільної дороги Т-1414, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «VOLVO-V50», номерний знак НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1, при зміні напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, здійснила зіткнення із транспортним засобом марки «Ford S-Max», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушила вимоги п.п.2.1, 10.1 ПДР України, що підтверджується копією протоколу серії ОБ № 044163 від 02.05.2022 (а.с. 38).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «FORD S-МАХ», номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с. 8).

Водії здійснювали керування транспортними засобами на відповідній правовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2022, справа № 607/5715/22, ОСОБА_2 визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 850,00 грн, стягнуто судовий збір (а.с. 9).

Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 27.06.2022.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортньої пригоди, яка мала місце 22.05.2022, а також вина у такій, визначені судовим рішення, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.

Крім цього, з постанови суду слідує, що відповідачка ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала, просила суворо не карати.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час спірної ДТП була застрахована в страховій компанії «Warta» в Республіці Польща, що підтверджується полісом страхування №10 від 23 квітня 2023 року (а.с. 77).

Згідно із висновком судового експерта №68 від 27 травня 2022 року, складеного на підставі доручення №14-PL-UA-22/18584.1, за підписом начальника Департаменту МТСБУ С.Бабича, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «FORD S-МАХ», номерний знак НОМЕР_2 , виявлених при обстеженні 06.05.2022 становить 933704,33 грн. Ринкова вартість автомобіля «FORD S-МАХ», номерний знак НОМЕР_2 становить 191748,76 грн. Ліквідаційна вартість працездатних складових автомобіля «FORD S-МАХ», номерний знак НОМЕР_2 становить 51528,97 грн.

12.07.2022 МТСБУ виплатило позивачу ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 108538,35 грн та 27.03.2023 прийняло рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 21461,65 грн, відтак загальний розмір відшкодованої шкоди, яку виплатило МТСБУ становить 130000,00 грн, що є у межах страхового ліміту, що визначений на день настання дорожньо-транспортної пригоди.

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 такі зводить до того, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Ford S-Мах», номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження у ДТП 02.05.2022 становила 202 870 грн. 60 коп., при цьому, автомобіль ремонтувати фінансово не доцільно. На час звернення з позовом, Моторним (транспортним) страховим бюро України йому відшкодовано лише 108538,35 грн, з належних 130 000,00 грн, тому просив стягнути заборгованість у розмірі 21461,65 грн. з МТСБУ, а з ОСОБА_2 різницю у розмірі 72 870 грн. 60 коп. Моральну шкоду оцінює в розмірі 15 000, 00 грн., а втрачену вигоду в 41 000 грн. 00 коп., яка теж повинна бути стягнута з ОСОБА_2 . Крім цього, просить суд стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн. та 3000,00 грн. за проведення огляду транспортного засобу.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства та зважаючи на те, що рішення суду оскаржується лише позивачем в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, колегія суддів законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Колегія суддів виходить з того, що спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.

У постанові від 14.12.2021 справа № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії як водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Як зазначалося вище, колегія суддів виходить з того, що вина у спірній ДТП, визнання такої страховим випадком зі сторони страховика та інші обставини, які стосуються учасників справи, а не їх правова оцінка є встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, відтак повторному доказуванню не підлягають.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.

В свою чергу, стаття 33 Закону № 1961-IV визначає дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, підпунктом 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV встановлено обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП з використанням забезпеченого транспортного засобу невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання страхового випадку.

Як зазначив Верховний Суд постанові від 18.07.2018 у справі № 759/19724/15-ц, такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості розпочати розслідування, перевірити обставини ДТП власними силами, визначити розмір шкоди і запобігти необґрунтованим виплатам.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ умежах страхових сум, що були чинними надень настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 Закону)

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням змін, внесених розпорядженням Нацкомфінпослуг від 09.04.2019 № 538, встановлено ліміт відповідальності МТСБУ на момент вчинення ДТП 10.10.2019 у розмірі 130000,00 грн.

Як було зазначено вище, 12.07.2022 МТСБУ прийнято рішення про сплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди у сумі 108 535,35 грн, а у подальшому, під час розгляду справи у суді першої інстанції, рішенням від 27.03.2023 про доплату відшкодування у сумі 21 461,65 грн., відтак, загальний розмір відшкодування, яке виплачено МТСБУ становить 130 000,00 грн.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від МТСБУ, як відповідальної особи на підставі ст. 41 Закону № 1961-ІV, суми страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн.

Відтак, виключною правовою проблемою та предметом спору є недостатність, за позицією позивача, сплаченої МТСБУ суми страхового відшкодування для відновлення його прав, а також інші відподні вимоги, які фактично є похідними.

Так, згідно із п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Таким чином, колегія суддів враховує те, що законом не заборонено для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, зокрема, потерпілим залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти.

З матеріалів справи вбачається, що висновком № 68 за результатами проведення експертного автотоварознавчої експертизи від 27.05.2022 визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «FORD S-МАХ», номерний знак НОМЕР_2 , від виявлених при обстеженні 06.05.2022 його пошкоджень внаслідок ДТП 02.05.2022, а саме така становить 933704,33 грн. Також висновком визначено ринкову вартість автомобіля, яка на 02.05.2022 до моменту пошкодження у ДТП становить 191748,76 грн., що також складає вартість матеріального збитку, ліквідаційна вартість працездатних складових автомобіля, які виявлені на момент огляду 06.05.2022, без врахування ПДВ становить 51528,97 грн. (а.с. 103-119).

Листом від 06.03.2023 № 3-01б/7485 МТСБУ надіслало зазначений висновок ОСОБА_2 (а.с. 102).

Оскільки експертно автотоварознавча експертиза проведена відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підстав не враховувати висновки такої, у суду відсутні.

В свою чергу, згідно висновків щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля № 201/05-22 від 26.05.2022, ринкова вартість автомобіля «Ford S-Мах», номерний знак НОМЕР_3 , на час ДТП 02.05.2022 становила 202 870 грн. 60 коп., саме із такої суми виходить позивач, розраховуючи позовні вимоги, а також розмір вимог до винної особи.

Дійсно, залучення судового експерта з метою визначення розміру відшкодування завданої шкоди пов`язаної із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, не суперечить наведеним вище вимогам закону, однак, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру заподіяної шкоди за відповідних умов, зокрема, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє висновок місцевого суду про те, що відповідач МТСБУ у відповідності до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» направив свого представника (експерта) до місцезнаходження пошкодженого автомобіля для визначення розміру збитків, про що 27 травня 2022 року складено відповідний висновок, тому підстави для залучення іншого експерта для визначення вартісті заподіяної шкоди були відсутні, що свідчить про безпідставність вимог про стягнення витрат на залучення такого експерта чи застосування його розрахунків для вирішення спору по суті.

Іншими словами, позивачем, як потерпілим не був дотриманий порядок залучення експерта та відшкодування страховиком витрат за проведення такої експертизи, передбачений положеннями пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону № 1961-IV.

Також, відповідний висновок не містить оцінки (вартості) залишків автомобіля, з врахуванням того, що оцінювач дійшов висновку, що вартість відновлювального ремонту у рази більша ніж ринкова вартість автомобіля на день ДТП, тобто що такий є «фізично знищеним».

Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач надсилав повідомлення про огляд пошодженого транспортного засобу відповідачам, а також повідомляв про час та дату такого огляду, тобто, що останні були повідомлені про такий та могли бути присутнім при огляді, а відтак вносити певні пропозиції чи заперечення.

Більше того, доводи апеляційної скарги про можливість покладення на МТСБУ витрат за проведення експертного дослідження у даній справі не заслуговують на увагу, оскільки свої зобов`язання (визначені законом) останній виконав у повному обсязі, виплативши відшкодування у сумі 130000,00 грн.

Враховуючи наведене та слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи питання підставності позовних вимог та розміру відшкодування, що підлягає стягненню з винної особи, колегія суддів виходить із вартості автомобіля на день ДТП у сумі 191748,76 грн., підстави для застосування іншого розрахунку у колегії суддів відсутні.

Так, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди, при цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром коди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

В свою чергу, у статтях 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Поняття шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу та порядок її відшкодування визначені у ст. 30 Закону № 1961-IV.

Зокрема, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З врахуванням визначеною сумою відновлювального ремонту автомобіля «FORD S-МАХ», номерний знак НОМЕР_2 , при обстеженні 06.05.2022 внаслідок ДТП 02.05.2022, що становить 933704,33 грн. та ринковою вартістю автомобіля до моменту пошкодження - 191748,76 грн., автомобіль є фізично знищеним.

Згідно усталеної судової практики щодо розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Зокрема, саме такі роз`яснення містяться у п. 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Слідуючи матеріалам справи позивач погоджується з висновком про фактичне знищення транспортного засобу та вимагає відшкодування йому спричинених збитків саме за ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження.

При цьому, фактичне знищення автомобіля та відшкодування відповідачем спричиненої позивачу шкоди є підставою для передачі залишків автомобіля особі, відповідальній за збитки після їх відшкодування, що було враховано судо першої інстанції.

Зокрема, вирішуючи питання стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 10 219,79 грн., суд розрахував таку, як результат різниці між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП 191 748,76 грн, виплаченою сумою відшкодування МТСБУ - 130 000,00 грн. та ліквідаційною вартістю працездатних складових ТЗ - 51 528,97 грн.

Враховуючи наведене, підстави для стягнення з ОСОБА_2 72870,60 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків завданих нею позивачу у результаті ДТП, відсутні.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_2 упущеної вигоди, суд першої інстанції фактично виходив з відсутності доказів реальної можливості отримувати зазначений позивачем дохід.

Так, відповідно до положень частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Так, в обґрунтування вимог про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) ОСОБА_3 зазначає, що не отримав доходу за виконання договорів про надання послуг, а саме: 20 000 грн. згідно Договору організації заходів від 18 лютого 2022 року; 7 000 грн. згідно договору організації заходів від 28 квітня 2022 року та 14 000 грн. згідно договору організації заходів від 28 квітня 2022 року, на загальну суму 41 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що пошкоджений автомобіль тісно пов`язаний з діяльністю по організації заходів, а також, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивач був позбавлений можливості здійснювати саме відповідну (визначену договорами) діяльність та отримувати дохід, матеріали справи не містять.

Більше того, усі договори були укладені до ДТП, відтак позивач знаючи та розуміючи значення таких для себе, мав можливість виконувати такі з врахуванням та використанням інших автомобілів (транспортних послуг) для себе.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення упущеної вигоди.

Доводи апеляційної скарги у цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи невідповідність висновків суду обставинам справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені ст. 23 Закону № 1961-IV».

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкодаполягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язкуз каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, норми статей 1166, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження№ 61-31395сво18).

У постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на встановлені обставини спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог про стягнення із ОСОБА_2 завданої позивачу моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням його майна.

Зокрема, встановивши, що майну (автомобілю) позивача завдані механічні пошкодження у ДТП, що відбулось з вини відповідачки, колегія суддів приходить переконання про те, що це не могло не призвести позивача до душевних хвилювань та страждань, оскільки останньому довелося нераціонально витрачати свій життєвий час та залучати значні власні фізичні, душевні, моральні зусилля і матеріальні ресурси, для відновлення попереднього стану, тому протилежний висновок суду першої інстанції не заслуговує на увагу.

В свою чергу, враховуючи фактичні обставини справи та негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок ДТП, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, зміну його звичного ритму життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить висновку щодо наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн., що свідчить про необхідність зміни оскаржуваного рішення та часткову підставність доводів апеляційної скарги у цій частині.

Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини.Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини шостоїстатті 137 ЦПК Україниобов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно із позовною заявою, договору про надання правової допомоги від 14 липня 2022 року вартість робіт на представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції становить 15 000,00 грн (а.с. 42).

При цьому, згідно розрахунку вартості робіт адвоката, вартість правової допомоги по представництву інтересів в суді першої інстанції становить 10000,00 грн (а.с. 43).

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також врахувавши клопотання відповідачки щодо зменшення судових витрат, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню.

Разом з цим, залишивши поза увагою те, що у задоволенні позовних вимог до МТСБУ відмовлено, суд першої інстанції помилково стягнув з цього відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн 00 коп.

Таким чином, зважаючи на те, що апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає за можливе скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн 00 коп., залишивши у силі аналогічний висновок суду щодо відповідачки ОСОБА_2 .

Згідно із пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди та стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 грн 00 коп. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а у стягненні витрат з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 841 (вісімсот сорок одна) гривень 40 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк