ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/282/21

Провадження № 22-ц/4820/20/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року (суддя Бондарчук Л.А.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за позикою,

в с т а н о в и в :

В лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за позикою.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 01 лютого 2017 року він позичив ОСОБА_1 8000 дол.США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду еквівалентно 224480 грн., які останній мав повернути йому в строк до 25 лютого 2019 року. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики відповідач 01 лютого 2017 року власноручно написав розписку.

01 травня 2018 року він знову позичив ОСОБА_1 5500 дол. США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду еквівалентно 154330 грн., які останній мав повернути йому в строк до 01 травня 2019 року. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики відповідач 01 травня 2018 року також власноручно написав розписку.

У зазначений строк ОСОБА_1 гроші не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 18242,20 дол.США, що станом на день звернення до суду еквівалентно 511876,20 грн., з яких 13500 дол.США - основного боргу за договором позики, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду еквівалентно 378810 грн., та 4742,20 дол. США, - 3% річних та подвійна ставка НБУ за неповернення вчасно боргу, що станом на день звернення до суду еквівалентно 133066,20 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13500 дол.США основного боргу за договорами позики від 01 лютого 2017 року та 01 травня 2018 року, а також 3% річних в розмірі 590,75 дол.США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3341,15 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявність у позивача розписки, в якій міститься інформація про отримання ОСОБА_1 у позику грошових коштів у розмірі 13500 дол.США, свідчить про те, що відповідач отримав кошти та взяв на себе зобов`язання з повернення таких коштів. Оскільки отримані у позику кошти відповідач не повернув, то він зобов`язаний повернути основну суму боргу та 3 % річних від простроченої суми у порядку частини другої статті 625 ЦК України. За відсутності правових підстав, суд відмовив у стягненні нарахованої пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне повернення боргу в сумі 116516,57 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач у своїх поясненнях у суді першої інстанції категорично заперечував події позики ним у позивача як у 2017 так і в 2018 роках. Він пояснював, що «мстиві» розписки з`явилися після того як у травні 2019 року позивач вчинив у відповідача викрадення зібраного ним кольорового та чорного металобрухту, про що останній заявив до поліції. Суд не здійснив перевірку двох розписок поясненнями безпосередньо позикодавця та визнав розписки достовірними доказами. Зазначив, що він пояснював суду про відносини з позивачем, що до початку війни він декілька років працював по збору металобрухту як ФОП разом з його працівницею ОСОБА_3 . Зібраний ними у населення м.Старокостянтинів металобрухт викупляла ФОП з м. Хмельницького - ОСОБА_4 , про що відповідач та його працівниця надавали паперовий документ (зверху я чи моя працівниця зазначали своє П.І.Б.), незаповнену текстом середину, якого на власних технічних пристроях заповнювала ОСОБА_4 та у другій половині паперового листа, відступаючи, ми розписувалися. Такими документами і скористався позивач для редагування їх як розписок. Щодо несплати коштів за проведення експертизи, зазначив, що коли він спромігся зібрати 60000 грн. на проведення експертизи, ним було повторно подано клопотання про її призначення, проте суд відмовив у такому клопотанні.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Гіппіус О.Б. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бацюк О.М. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за позикою, на підтвердження своїх вимог позивач надав розписки, одна з них датована 01 лютого 2017 року, яка містить елементи як рукописного запису та друкований текст, з якої вбачається, що ОСОБА_1 надав розписку ОСОБА_2 про те, що він отримав від нього у борг грошову суму в розмірі 8000 дол.США готівкою, що еквівалентно 21500 грн. Зобов`язався віддати в домовлений термін, а саме 25.02.2019 року (а.с.29).

Друга розписка датована 01 травня 2018 року, яка містить теж елементи як рукописного запису та друкований текст, з якої вбачається, що ОСОБА_1 надав розписку ОСОБА_2 про те, що він отримав від нього у борг грошову суму в розмірі 5500 дол.США готівкою, що еквівалентно 14500 грн. Зобов`язався віддати в домовлений термін, а саме 01.05.2020 року (а.с.30).

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 липня 2023 року за клопотанням відповідача по справі призначено судову комплексну почеркознавчу та технічну експертизу.

За висновком експертів №21366/23-34/21367/23-32/21368/23-34 про проведення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів від 19.20.2024 року, встановлено, що:

1. підпис від імені ОСОБА_1 справа від рукописного запису « ОСОБА_1 »: у розписці, датованій 01.02.2017, яка складена від імені ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_1 .

Рукописні записи: « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « 1 лютого 2017 р » у розписці, датованій 01.02.2017, яка складена від імені ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_1 .

2. Підпис від імені ОСОБА_1 справа від рукописного запису « ОСОБА_1 » розписці датованій 01.05.2018, яка складена від імені ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_1 .

Рукописні записи: « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « 1 травня 2018 р » у розписці, датованій 01.05.2018, яка складена від імені ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_1 .

В розписці, датованій 01.02.2017 року, на аркуш паперу, на якому міститься друкований текст (графа, в якій виконано запис « ОСОБА_1 » та текст, що починається зі слів « ІНФОРМАЦІЯ_3 …» та закінчується словами «25 жовтня 2001, інд № НОМЕР_1 », а також дві графи під основним текстом документа, в яких виконано записи і підпис ОСОБА_1 /підпис/» та «1 лютого 2017 року») та записи і підпис від імені ОСОБА_1 , додруковано текст, що починається зі слів «даю цю розписку ОСОБА_2 , …» та закінчується словами «… в домовлений термін, а саме 25.02.2019 р...».

В розписці, датованій 01.05.2018 року, на аркуш паперу, на якому міститься друкований текст (графа, в якій виконано запис « ОСОБА_1 » та текст, що починається зі слів « ІНФОРМАЦІЯ_3 …» та закінчується словами «25 жовтня 2001, інд № НОМЕР_1 », а також дві графи під основним текстом документа, в яких виконано записи і підпис ОСОБА_1 /підпис/» та «1 лютого 2017 року») та записи і підпис від імені ОСОБА_1 , додруковано текст, що починається зі слів «даю цю розписку ОСОБА_2 , …» та закінчується словами «… в домовлений термін, а саме 01.05.2020 р...».

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 200/1897/15-ц).

Зважаючи на зазначене, встановивши що в розписках від 01.02.2017 року, від 01.05.2018 року, має місце фальсифікація, а саме, додруковано текст, що починається зі слів «даю цю розписку ОСОБА_2 , …» та закінчується словами «… в домовлений термін, а саме 25.02.2019 р...», додруковано текст, що починається зі слів «даю цю розписку ОСОБА_2 , …» та закінчується словами «… в домовлений термін, а саме 01.05.2020 р...», підстави стверджувати, що між сторонами укладено договори позики, та має місце факт передання коштів, відсутні.

Зазначені обставини співпадають та підтверджуються запереченнями ОСОБА_1 , копією документа, який надавався ОСОБА_3 , СПД ФОП ОСОБА_4 , щодо факту написання таких розписок, відповідно до яких, до початку війни він декілька років працював по збору металобрухту як ФОП разом з його працівницею ОСОБА_3 . Зібраний нами у населення м.Старокостянтинів металобрухт викупляла ФОП з м. Хмельницького - ОСОБА_4 , про що відповідач та його працівниця надавали паперовий документ (зверху я чи моя працівниця зазначали своє П.І.Б.), незаповнену текстом середину, якого на власних технічних пристроях заповнювала ОСОБА_4 та у другій половині паперового листа, відступаючи, ми розписувалися. В зборі та перевезені металобрухту до м.Хмельницького ОСОБА_4 допомагав позивач (її племінник ). ОСОБА_2 вів з ними грошові розрахунки в обмін на неповністю заповнені бланки. Такими документами і скористався позивач для редагування їх як розписок (а.с. 141).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову, належним чином не дослідив доводи відповідача щодо неукладення договорів позики, а у зв`язку з чим і не отримання коштів за такими договорами, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий бір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено судовий збір який сплачено відповідачем за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 7678,20 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 33019,58 грн., а всього 40697,78 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 40697,78 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк