Справа № 185/111/24
Провадження № 6/185/285/24
У Х В А Л А

за результатами розгляду заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню

18 квітня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі № 185/111/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

11 квітня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 , подана в порядку статті 432 ЦПК України, про визнання цього судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заявник посилається на те, що він проживає разом з дружиною ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_4 . У кінці грудня 2023 року вони з дружиною посварилися, 04 січня 2024 року дружина подала до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, вважаючи, що сім`я розпалася. Однак 07 січня 2024 року вони з дружиною помирилися, тому на день видачі судового наказу був відсутній його обов`язок щодо сплати аліментів, оскільки він проживав разом з дружиною та дитиною і добровільно виконував обов`язок щодо утримання дитини. У лютому 2014 року за заявою дружини виконавчий документ (судовий наказ) було повернуто стягувачу.

Заявник вважає, що судовий наказ слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки на день його видачі він добровільно виконував обов`язок щодо утримання дитини.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню може бути або його помилкове видання, або відсутність обов`язку боржника.

З матеріалів цивільної справи № 185/111/24 видно, що 04 січня 2024 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

До заяви про видачу судового наказу додані всі необхідні документи для належного розгляду справи: копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , довідка про реєстрацію та склад сім`ї, яка підтверджує факт проживання дитини з матір`ю.

Тому при винесенні судового наказу не було допущено помилки.

Згідно судового наказу стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на утримання дитини. Відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України, обов`язок батька утримувати дитину триває до повноліття дитини. За змістом статті 181 Сімейного кодексу України утримання батьком дитини може бути як добровільним, так і за рішенням суду. Факт проживання чи непроживання батька з матір`ю дитини не впливає на обов`язок батька щодо утримання дитини до її повноліття.

Тому обставини, на які посилається заявник (його проживання разом з дружиною та дитиною та добровільне виконання обов`язку щодо утримання дитини) не свідчать про те, що обов`язок боржника за судовим наказом відсутній.

Повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_2 за її заявою також не свідчить про припинення обов`язку ОСОБА_1 по утриманню дитини. Цей обов`язок триває до досягнення дитиною повноліття і може виконуватися як у добровільному порядку, так і примусово (за судовим наказом).

Як передбачено частиною 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відтак на теперішній час виконавчий документ (судовий наказ) повернутий стягувачу і не перебуває на примусовому виконанні, однак стягувач має право пред`явити цей виконавчий документ до примусового виконання до повноліття дитини, у будь-який час у разі, якщо припиниться добровільне виконання цього обов`язку боржником.

Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Як визначено частинами 7, 8 статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу про стягнення аліментів боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Керуючись статтею 432 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя У.М. Болдирєва