Дата документу 19.02.2024 Справа № 336/7600/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №336/7600/223 Головуючий у 1-й інстанції: Карабак Л.Г.
Провадження №22-ц/807/589/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

19 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Подліянової Г.С., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Укрфінанс груп», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про визнання договорів про відступлення прав недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Укрфінанс груп», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про визнання договорів про відступлення прав недійсними.

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду останню уточнену редакцію позовної заяви до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Укрфінанс груп», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмила Василівна про визнання недійсним, укладений 25 червня 2020 року між Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ОСОБА_2 договір про відступлення прав за Договором іпотеки №010/17-16/60/2 від 18 березня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу безпосередньо до Запорізького апеляційного суду засобами поштового зв`язку 22 січня 2024 року, що надійшла до апеляційного суду 24 січня 2024 року.

Одночасно із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення з наведених у ньому підстав. Зокрема зазначила, що 30 листопада 2023 року особисто в суді першої інстанції отримала лише вступну та резолютивну частину оскаржуваного судового рішення, а 14 грудня 2023 року на її електронний кабінет сервісу «Дія» надійшов лише Протокол судового засідання від 29 листопада 2023 року, замість повного тексту оскаржуваного судового рішення. Повний текст оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 отримала від свого представника лише 21 грудня 2023 року, який також отримав його в цей день. Просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки вважає, що нею його пропущено із поважних причин.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року матеріали справи № 336/7600/22 витребувані з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

31 січня 2024 року зазначені матеріали справи надійшли до Запорізького апеляційного суду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2024 року матеріали справи №336/7600/22 повернуті до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для усунення недоліків, а саме зазначення в повному тексті судового рішення дати його складення.

16 лютого 2024 року зазначена справа вдруге надійшла до Запорізького апеляційного суду, без виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2024 року у зв`язку з тим, що суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Карабак Л.Г., яка ухвалила оскаржуване рішення у справі №336/7600/22 знаходиться у відрядженні з 03 січня 2024 року по 01 липня 2024 року.

Запорізьким апеляційним судом встановлено, що апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі було пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними.

Відповідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 19 серпня 2020 року по справі №522/21763/17-ц (провадження № 61-4312св20), встановлений законом процесуальний строк може бути поновлений лише за відповідною заявою учасника справ, а не з ініціативи суду. Цим самим реалізується принцип диспозитивної цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя постановлено вступну та резолютивну частину оскаржуваного судового рішення (т. 2 а.с.12). Повний текст судового рішення не містить дати його виготовлення (т. 2 а.с.13-18).

Таким чином, враховуючи дату ухвалення судового рішення (29 листопада 2023 року), відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, останнім днем строку для подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на судове рішення було 29 грудня 2023 року (робочий день, п`ятниця).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано безпосередньо до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 22 січня 2024 року (т. 2 а.с.29), отже із пропуском строку, встановленого п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України.

ОСОБА_1 пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду та звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення цього строку.

Відповідно до частини третьої статті 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку (пункт перший частина шоста статті 272 ЦПК України).

Відомості про направлення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя в порядку ч. 3 ст. 272 ЦПК України копії повного судового рішення ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Проте, як вбачається із розписки, ОСОБА_1 отримала в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя копію оскаржуваного рішення - 30 листопада 2023 року (т. 2 а.с.21).

Отже, враховуючи дату отримання повного судового рішення (30 листопада 2023 року), відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, останнім днем строку для подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на судове рішення було 01 січня 2024 року (робочий день, понеділок) який перенесений з вихідного дня суботи 30 грудня 2023 року.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано безпосередньо до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя засобами поштового зв`язку 22 січня 2024 року, отже із пропуском строку, встановленого як ч. 1 ст. 354 ЦПК України, так і п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 про те, що вона 14 грудня 2023 року на її електронний кабінет сервісу «Дія» надійшов лише «Протокол судового засідання від 29 листопада 2023 року», замість повного тексту оскаржуваного судового рішення, а також те, що вона повний текст оскаржуваного судового рішення отримала від свого представника лише 21 грудня 2023 року, який також отримав його в цей день, не підтверджується жодними належними доказами, а отже наразі є безпідставними.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Грецов А.В. на підставі довіреності від 23 червня 2020 року (т.2 а.с.4), який приймав разом з ОСОБА_1 участь в судовому засіданні, зокрема 29 листопада 2023 року, що підтверджується протоколом судового засідання від 29 листопада 2023 року (т.2 а.с.10-11).

Отже, ОСОБА_1 як особисто, так і через свого представника адвоката Грецова А.В. була обізнана про ухвалення оскаржуваного судового рішення, про що також свідчить її особиста розписка, з якої вбачається, що копію рішення вона отримана 30 листопада 2023 року (т.2 а.с.21).

Окрім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом із тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики ЄСПЛ випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу resjudicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не надала Запорізькому апеляційну суду доказів на підтвердження отримання нею та її представником, адвокатом Грецовим А.В. повного тексту оскаржуваного судового рішення у цій справі саме 21 грудня 2023 року, про що зазначено останньою в апеляційній скарзі, що є підставою для залишення її апеляційної скарги без руху для надання відповідних доказів.

Зазначені обставини перешкоджають вирішенню питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Зважаючи на зазначені недоліки, апеляційну скаргу на підставі ст. ст. 185,357 ЦПК України необхідно залишити без руху та надати строк п`ять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків, які зазначені в ухвалі, роз`яснивши, що у разі їх неусунення впродовж вказаного строку, апеляційна скарга буде визнана неподаною і повернута апелянту.

Керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року у цій справі, залишити без руху та надати строк 5 днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених недоліків, а саме: надання Запорізькому апеляційному суду докази отримання скаржником, її представником повного тексту оскаржуваного судового рішення саме 21 грудня 2023 року.

Зазначені недоліки усунути у вказані вище терміни.

У разі не усунення зазначених недоліків до вказаного строку, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та буде повернута апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Г.С. Подліянова