ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9069/23 Номер провадження 22-ц/814/1634/24Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

відповідач ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ПП «СІЮЖ Строй-Сервіс»

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2023 року, постановлену суддею Андрієць Д.Д., повний текст ухвали складено - дата не вказана

у справі за позовом ПП «СІЮЖ Строй-Сервіс» до ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2023 року ПП «СІЮЖ Строй-Сервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення матеріальної шкоди, в якому просило стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 14 510, 84 грн. та стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 28 878,97 грн. - різницю між вартістю матеріального збитку та вартістю відновлювального ремонту автомобіля.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 травня 2023 року, приблизно о 12.20 год. на проспекті Свободи, у місті Кременчуці Полтавської області поблизу будинку №126 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та який належить Приватному підприємству «СІЮЖ Строй-Сервіс». Внаслідок такого зіткнення автомобіль Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, чим позивачу було завдано майнову шкоду. 09 червня 2023 року постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області у справі №524/3371/23 за даним фактом ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та до неї було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень. Враховуючи ту обставину, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серія ЕР № 213444815, від 20.02.2023 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Nissan Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», позивач відповідно до приписів Закону звернувся до страховика із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування й таке відшкодування виплачено у розмірі 74 750,19 гривень. Разом з тим, позивач проводив ремонтні роботи на станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_3 та на проведення даного ремонту було фактично витрачено суму у розмірі 118 140 гривень, що підтверджується відповідними рахунками, накладною про відпуск запчастин, актом виконаних робіт про проведення ремонтно-відновлювальних робіт та платіжними інструкціями про оплату вартості запчастин та ремонтно-відновлювальних робіт. Таким чином вважає, що з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, страховому відшкодуванню має підлягати сума 89 261,03 гривень, тому з відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» стягненню підлягає сума недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 14 510,84 грн. Крім того зазначає, що матеріальну шкоду позивачу було заподіяно внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , страхового відшкодування, що отримано від страховика, недостатньо для повного відшкодування шкоди, тому у даному випадку, необхідно розподілити відповідальність відповідачів відповідно до чинного законодавства, а саме, вартість матеріальних збитків із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на замінені деталі та виплаченою вже сумою страхового відшкодування у сумі 14 510,84 грн. слід стягнути із відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», оскільки саме даною страховою компанією була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , а різницю між завданою матеріальною шкодою та вартістю відновлюваного ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 28 878,97 грн. стягнути з ОСОБА_1 , оскільки відшкодування завданої матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнту зносу на заміну деталей не забезпечить відновлення прав позивача у попереднє становище, яке існувало до порушення такого права.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2023 року заяву ПП «СІЮЖ СТРОЙ-СЕРВІС» до ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення матеріальної шкоди - повернуто.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем у справі є юридична особа, а відповідачами - юридична особа-страховик і фізична особа-страхувальник. Позивач заявив дві самостійні вимоги щодо стягнення шкоди, зокрема, окремо із юридичної особи-страховика суму недоплаченого страхового відшкодування та окремо із фізичної особи різницю між розміром матеріального збитку та вартістю відновлювального ремонту. На переконання суду, вказані вимоги не є однорідними або похідними, а тому підлягають розгляду за правилами різного судочинства.

В апеляційній скарзі ПП «СІЮЖ Строй-Сервіс», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що викладені у позовній заяві позовні вимоги дійсно не є однорідними чи похідними. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Так, як вбачається із матеріалів позовної заяви, хоча і позовні вимоги названі по різному: вимоги до страхової компанії про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, а вимоги до фізичної особи, яка є винуватицею ДТП та фактичним заподіювачем шкоди - про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою матеріального збитку, проте, обидві позовні вимоги пов`язані між собою підставою виникнення та фактичним предметом позову.

Так, по своїй суті як вимога до страхової компанії про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, так і вимога до фізичної особи про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою матеріального збитку (предмет позову) є вимогами про відшкодування заподіяної позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди. Підставою виникнення обох позовних вимог є заподіяння позивачеві шкоди пошкодженням транспортного засобу внаслідок порушення фізичною особою ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України та вчинення останньою адміністративного правопорушення. Тобто, виходячи із викладеного вище та положень ч. 1 ст. 188 ЦПК України, у поданій до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області позовній заяві було об`єднано дві позовні вимоги, які пов`язані між собою підставою виникнення. Крім того, позовні вимоги як до страхової компанії, так і до фізичної особи обґрунтовуються одними і тими ж доказами, доданими до позовної заяви, а саме, постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, документами щодо вартості проведеного ремонту, звітом про оцінку пошкодженого майна тощо.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 07.03.2024 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 39-41) та відповідно доставлені до електронних скриньок. 26.03.2024 року до апеляційного суду надійшла заява ПП «СІЮЖ Строй-Сервіс» про розгляд справи без участі, інших заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «СІЮЖ Строй-Сервіс» звернулося до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Згідно із ч. 4 ст. 188 ЦПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що позивачем у справі є юридична особа, а відповідачами - юридична особа-страховик і фізична особа-страхувальник; позивач заявив дві самостійні вимоги щодо стягнення шкоди, зокрема окремо із юридичної особи-страховика суму недоплаченого страхового відшкодування та окремо із фізичної особи різницю між розміром матеріального збитку та вартістю відновлювального ремонту.

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що вказані вимоги не є однорідними або похідними, а тому підлягають розгляду за правилами різного судочинства.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником було порушено правила об`єднання вимог, а тому заява підлягає поверненню відповідно до п. 2 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 20 ЦПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України суд повертає позовну заяву, зокрема, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленим у Конституції України принципом верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимяна проти Росії»(заява №21851/03) ЄСПЛ наголосив, що погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка відповідно до положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункт 15 частини першої статті 20 ГПК України).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (частина перша статті 45 ГПК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тобто, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 22 вищевказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №569/96/17 визначено, що право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів процесуальний закон передбачав незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим було пред`явлення позову до фізичної та юридичної осіб стосовно стягнення з них коштів, навіть якщо ці особи не були солідарними боржниками, якими їх вважав позивач. Крім того, спільний розгляд таких вимог не створив солідарного обов`язку для відповідачів. Якщо страховик потерпілого, якому він виплатив страхове відшкодування, звертається з позовом одночасно про стягнення зі страховика особи, винної у настанні страхового випадку, суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування у межах передбаченого договором, укладеним з цією особою, ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду, а також про стягнення з винної особи суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування понад ліміт відповідальності її страховика за завдану майну шкоду, такий спір має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Пред`являючи вимоги як до фізичної особи ОСОБА_1 , так і до юридичної особи ПрАТ «СК «Євроінс Україна», позивач вважав, що у відповідачів є обов`язок виплатити йому завдані збитки і цей обов`язок виник з однієї підстави - настання страхового випадку в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Тому позивач пред`явив до обох відповідачів однакову вимогу про стягнення завданої у ДТП шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що у цій справі позовні вимоги є пов`язаними та мають розглядатися в одному провадженні, оскільки висновки суду щодо позовної вимоги до відповідача-фізичної особи, винної у настанні страхового випадку, залежать від висновків суду щодо позовної вимоги до відповідача-страховика особи, винної у настанні страхового випадку.

Аналогічного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц.

А відтак, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви відповідно до ч.4 ст. 188 ЦПК України є помилковим.

Виходячи з вище викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ПП «СІЮЖ Строй-Сервіс» - задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2023 рокускасувати.

Справу за позовом ПП «СІЮЖ СТРОЙ-СЕРВІС» до ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення матеріальної шкоди - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов