Провадження № 2/201/666/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Покопцевої Д.О.,

секретаря Моренко Д. Г.,

за участі адвоката Лисенка С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 - про зупинення провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, повернення виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача подала клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що спір про місце проживання дітей сторін не вирішений в судовому порядку. Зміна сімейного стану позивача створена штучно, бо він без згоди матері вивіз дітей в іншу країну, а позов поданий для ухилення від сплати аліментів, заборгованість з яких становить 1 027 519грн 50коп.

Представник позивача заперечив, посилаючись на те, що в жовтні 2023р. дітей матір залишила на покоївку в готелі й поїхала не попередивши. Тому позивач поїхав з дітьми у подорож до Франції, а потім до Канади, бо відповідачка відмовилася надіслати йому документи дітей, потрібні для повернення у країну перебування (Шотландію). Як позивач, так і відповідач подали до суду позови про визначення місця проживання дітей, які не вирішені. Позивач наразі утримує дітей, бо вони із ним проживають, і зупинення провадження до вирішення спору про місце проживання дітей призведе до того, що позивач змушений буде і дітей утримувати, і аліменти на утримання цих же дітей сплачувати на користь матері, з якою вони не живуть.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року по справі №463/3577/17 та постанові від 08 лютого 2021 року по справі №487/3839/17.

У справі, до вирішення якої позивач просить зупинити провадження, предметом спору є визначення місця проживання дітей із одним з батьків, і такі вимоги заявлені як позивачем, так і відповідачем.

У справі, яка перебуває у провадженні, предметом спору є припинення стягнення аліментів на дітей, а не звільнення від їх сплати.

Обидві сторони не заперечують, що дітей зараз утримує батько, бо вони живуть із ним, в цій справі оспорюються лише обставини, за яких відбулася зміна проживання.

Відтак наявність спору про місце проживання дітей, який розглядається в іншій справі, не виключає можливість на підставі здобутих доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, які мають істотне значення, з врахуванням ще й того, що вони сторонами не оспорюються, і наразі суду не подано жодного доказу стосовно того, що від 07.10.2023р. (тобто впродовж 4 місяців) дотепер діти проживають із відповідачкою і вона їх утримує.

Суд має виходити з інтересів дітей, аліменти на утримання яких є їх власністю і повинні витрачатися на їх потреби тим з батьків, з яким вони проживають, в тому числі й до вирішення питання місця проживання дітей в судовому порядку, адже вони мають із кимось жити до вирішення питання їх місця проживання в судовому (або позасудовому) порядку.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено впродовж 5 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева