Справа № 183/7008/21
№ 4-с/183/10/24

У Х В А Л А
19 січня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяни Володимирівни, заінтересована особа ОСОБА_2 , -
02 січня 2024 року ОСОБА_1 (надалі заявник, стягувач) звернулася до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просить:
- визнати дії та рішення державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Т. В., які виразились у винесенні незаконної постанови від 10 квітня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № 69929788 з примусового виконання виконавчого листа № 183/7008/21, виданого 10 серпня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, неправомірними;
- скасувати незаконну та протиправну постанову державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Т. В. про закінчення виконавчого провадження № 69929788 від 10 квітня 2023 року;
- зобов`язати державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Т. В. відновити виконавче провадження № 69929788 і виконати рішення суду № 183/7008/21.
В обґрунтування скарги заявник послалася на те, що у справі № 183/7008/21 ухвалено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (надалі - боржник) на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання, у розмірі 600 грн. з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2021 року та до закінчення ним навчання, однак не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років. На виконання цього судового рішення, на підставі виконавчого листа № 183/7008/21, виданого 10 серпня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом, державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Т. В. відкрито виконавче провадження № 69929788. 10 квітня 2023 року державним виконавцем Харченко Т. В. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 69929788 у зв`язку з закінченням сином навчання. З прийнятим рішенням державного виконавця заявник не згодна, вважає постанову незаконною та такою, що порушує її права та права її сина. Вказує, що ОСОБА_4 не досяг 23-річного віку та є студентом Українського державного університету науки та технологій, продовжує навчання на денній контрактній (договірній) формі, термін навчання - з 01 вересня 2023 року до 30 червня 2026 року і рішення суду у цивільній справі № 183/7008/21 залишилось не виконаним. Сторони виконавчого провадження до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в тому числі боржник ОСОБА_2 не зверталися. Виконавчий документ стягувачу не повертався. Отже виконавчий лист про стягнення аліментів № 183/7008/21, виданий 10 серпня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області є чинним. Про існування оскаржуваної постанови заявник дізналася лише 19 грудня 2023 року під час отримання копії постанови від державного виконавця.
Скарга передана головуючому судді 12 січня 2024 року, після закінчення терміну тимчасової непрацездатності.
В судове засідання, призначене на 19 січня 2024 року сторони не з`явилися.
Від заявника надійшла заява про підтримання вимог скарги та про розгляд справи у її відсутність.
Державний виконавець, боржник у судове засідання не з`явилися, підстав неявки не повідомили. У відповідності до ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не перешкоджають розгляду скарги.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши обґрунтування скарги, долучені до неї докази, матеріали справи № 183/7008/21, суд висновує таке.
Матеріали справи свідчать, що ухваленою постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2022 року у справі № 183/7008/21 скасовано рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 600 грн. з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2021 року та до закінчення ним навчання, однак не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1362 грн.
На виконання постанови 20 липня 2022 року в частині стягнення аліментів виготовлено виконавчий лист, який, згідно з довідковою сторінкою справи отримано стягувачем 10 серпня 2022 року.
18 травня 2023 року до суду надійшов супровідний лист, яким Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області повернуто виконавчий лист з постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 10 квітня 2023 року ВП № 69929788 /а.с.65/ та виконавчий лист у частині стягнення аліментів /а.с.66/.
З постанови державного виконавця від 10 квітня 2023 року ВП № 69929788 вбачається, що підставою постанови вказано надання до відділу боржником копії документа про закінчення сином навчання. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Правовою підставою винесення постанови зазначено п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
01 грудня 2023 року ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ) /а.с.75/.
21 грудня 2023 року заявник звернулася до державного виконавця з питання поновлення виконавчого провадження у зв`язку з навчанням сина та виконанням виконавчого листа /а.с.74/. Відповіддю державного виконавця заявника повідомлено, що, зокрема, виконавче провадження закінчене та підлягає відновленню у разі, якщо постанова виконавця визнана судом незаконною чи скасована.
Також судом досліджено надану заявником належним чином засвідчену копію довідки від 13 вересня 2023 року № 001066, відповідно до якої ОСОБА_4 є студентом першого року навчання УПП факультету Українського державного університету науки і технологій IVрівня акредитації. Форма навчання контракт, термін навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2026 року /а.с.76/.
Вирішуючи вимоги скарги суд виходить з такого.
Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).
Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» освітня програма - це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).
Рівнями освіти є: дошкільна освіта, початкова освіта, базова середня освіта, профільна середня освіта, перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, фахова передвища освіта, початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти, перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, другий (магістерський) рівень вищої освіти, третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти (частина друга статті 10 Закону України «Про освіту»).
Після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту (частина перша статті 40 Закону України «Про освіту»).
Підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень (частина перша статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (частина друга статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).
Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погоджується з доводами колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).
При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).
Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.
Виключення цих періодів із часу, протягом якого повнолітні дочка, син мають право на утримання, не узгоджується із вимогами статті 53 Конституції України, статей 1, 3, 10 Закону України «Про освіту», частини другої статті 199 СК України та є несправедливим.
Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, зокрема застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до складу періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.
Також потрібно враховувати, що стаття 199 СК України не враховує зміни в системі освіти в Україні, які відбулися після прийняття цього Кодексу. Станом на момент виникнення спірних правовідносин в Україні діє новий Закон України «Про вищу освіту», прийнятий Верховною Радою України 01 липня 2014 року за № 1556-VII у редакції Закону України від 17 червня 2020 року № 720-IX.
СК України, який встановив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, був прийнятий 10 січня 2002 року і набрав чинності 01 січня 2004 року.
На момент прийняття СК України був чинним Закон Української РСР від 23 травня 1991 року «Про освіту», системне та логічне тлумачення правових норм якого дає підстави для висновку, що законодавець станом на 10 січня 2002 року розглядав навчання на магістерському рівні як продовження освіти за спеціальністю з метою здобуття повної вищої освіти на основі бакалаврського рівня (який на той час не вважався повною вищою освітою і надавався тільки закладам І-ІІІ рівня акредитації).
За умови, якщо особа після здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра реалізувала своє право на продовження освіти, передбачене пунктом 4 частини першої статті 51 Закону Української РСР «Про освіту», для продовження навчання на магістерському рівні, не перериваючи його іншими видами постійної зайнятості, то таке навчання вважалося безперервним процесом здобуття вищої освіти (наскрізним).
Водночас, після набрання чинності 01 січня 2004 року СК України, освітнє законодавство зазнало суттєвих змін, зокрема після офіційного приєднання України 19 травня 2005 року до Болонського процесу, що мало на меті створення єдиного європейського простору вищої освіти. Результатом цієї реформи стало те, що вища освіта в Україні складається із двох незалежних етапів: навчання в бакалавраті, а згодом, за бажанням студента, - навчання в магістратурі за умови успішного складання іспитів. Такого розділення на момент ухвалення СК України не існувало.
Тож зміни в освітньому законодавстві не були узгоджені з сімейним законодавством, яке не враховує можливість існування паузи/перерви між закінченням бакалаврату і вступом до магістратури.
У ситуації, яка виникла, не має жодного підтвердження того, що законодавець свідомо мав на меті закріпити таке тлумачення положень СК України, коли б аліменти не підлягали сплаті у період від закінчення бакалаврату та до вступу до магістратури, а отже, у законодавстві існує правова неузгодженість (невідповідність), яка повинна бути виправлена не шляхом формального підходу, а подолання шляхом застосування правових принципів, які відповідатимуть духу інституту аліментів у чинному законодавстві.
Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі.
Відповідно у застосуванні правил частини другої статті 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення статті 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес.
Між закінченням шкільного навчання та початком навчання професійного чи початком отримання вищої освіти завжди існує певний проміжок часу, що зумовлено способом організації системи освіти, а також об`єктивними чинниками: особа повинна мати час для того, щоб визначитися із напрямом свого подальшого навчання (якщо вона взагалі бажає його продовжувати і не визначилася з таким напрямом раніше), а також має виконати певні формальності - зібрати і подати необхідні документи, скласти вступні іспити тощо.
Так само і в разі переходу на наступний освітній рівень особа не може вважатися такою, яка припинила навчання, адже наявність часового проміжку між закінченням підготовки за попереднім рівнем та початок навчання на наступному освітньому рівні не залежить від волі та бажання учня (студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні частини другої статті 199 СК України.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Оскільки постанова Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2022 року у справі № 183/7008/21 набрала законної сили, вона підлягає обов`язковому виконанню.
Суд ураховує, що зміст постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2022 року у справі № 183/7008/21 свідчить, що суд чітко визначив період, за який підлягають стягненню аліменти - щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2021 року та до закінчення ним навчання, однак не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.
При цьому, як свідчить постанова суду апеляційної інстанції, при ухваленні постанови враховано, що ОСОБА_4 навчався в Дніпровському транспортно-економічному фаховому коледжі, на денній формі навчання, за кошти державного бюджету, термін навчання до 30 січня 2023 року. Таким чином, вбачається, що суд у зазначеній постанові не зробив застереження, що такий період закінчується 30 січня 2023 року, а отже, у разі продовження навчання він продовжується та закінчується терміном досягнення ОСОБА_4 23 років.
Період стягнення аліментних платежів є безперервним. Момент його закінчення залежить від настання тих чи інших обставин, визначених у рішенні суду, якими зумовлено припинення підстав для їх сплати; зокрема, чи продовжить навчання повнолітня дитина після 30 січня 2023 року, у разі, якщо вона не продовжить навчання, - такий період закінчиться 30 січня 2023 року, а у разі продовження навчання - не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років.
Тож державний виконавець, виконуючи таке рішення суду, у межах своїх повноважень має з`ясовувати питання настання обставин, з якими суд пов`язував припинення нарахування стягувачеві та сплати ним аліментних платежів. У разі встановлення таких обставин державний виконавець вправі ухвалювати відповідне процедурне рішення, зокрема, про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного повного виконання судового рішення боржником, про відкриття виконавчого провадження - у разі подання виконавчого документа протягом періоду, на який присуджені платежі, а у разі існування заборгованості - вчиняти дії із її стягнення на користь стягувача у межах періоду, визначеного судом у резолютивній частині судового рішення, яке виконується.
За правилами частини третьої статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.
Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах зокрема про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі (частина третя статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавче провадження закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Так, за п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.
За абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Водночас, за статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Виконанням певного виконавчого документа досягається єдина мета - виконання відповідного рішення суду. Оскільки у рішенні суд визначив період нарахування та стягнення аліментів з боржника на користь стягувача, визначивши подію, з якою пов`язується припинення сплати таких аліментів, виконавець не вправі змінювати рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний виконавець відкрив виконавче провадження. Таке рішення є обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним виконавцем.
Крім того, як свідчить постанова суду апеляційної інстанції, при ухваленні постанови судом ураховано, що ОСОБА_4 навчався в Дніпровському транспортно-економічному фаховому коледжі, на денній формі навчання, за кошти державного бюджету, термін навчання до 30 січня 2023 року. Тобто, до 30 січня 2023 року син сторін був здобувачем фахової перед вищої освіти, на що вказує і наявна в матеріалах справи довідка № 556 від 29 вересня 2021 року /а.с.11/. Після успішного завершення навчання ОСОБА_4 подав документи та вступив факультет Українського державного університету науки і технологій IV рівня акредитації, тобто став здобувачем вищої освіти, що вказує на продовження здобуття останнім освіти за спеціальністю.
За ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18). Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні (п. 3, 14 ч. 3 ст. 18).
Таким чином, оскільки суду не надано доказів того, що настали обставини, якими суд визначив термін закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_4 , на утримання якого присуджено до стягнення аліменти продовжив навчання, державним виконавцем вжито всіх заходів для з`ясування питання щодо закінчення навчання ОСОБА_4 , суд вважає, що постанова державного виконавця від 10 квітня 2023 року є такою, що винесена передчасно.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (абз 2 ч. 3 ст. 74).
За ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
За ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
За таких обставин, наявні підстави для задоволення скарги частково, визнання постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 10 квітня 2023 року неправомірною та зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження.
На підставі викладено, керуючись ст. 260, 261, 450, 451 ЦПК України, суд
скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяни Володимирівни задовольнити частково.
Визнати неправомірною постанову державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяни Володимирівни від 10 квітня 2023 року у виконавчому провадженні № 69929788 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 183/7008/21, виданого 10 серпня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення із ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 600 грн. з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2021 року та до закінчення ним навчання, однак не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.
Зобов`язати державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяну Володимирівну відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 183/7008/21, виданого 10 серпня 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення із ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 600 грн. з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2021 року та до закінчення ним навчання, однак не більше, ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду в повному обсязі складена і підписана 19 січня 2024 року.

Суддя Д. О. Парфьонов