УХВАЛА

29 січня 2024 року

м. Київ

справа № 522/16885/15

провадження № 61-18344ск23

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2015 року акціонерне товариство «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, після уточнення вимог 21 червня 2017 року просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк») за кредитним договором № 2465-н від 01 жовтня 2008 року в розмірі 6 016 278,42 грн, з яких:

- прострочений основний борг по кредиту - 1 500 000,00 грн;

- прострочені проценти за користування кредитом - 1 801 602,62 грн;

- пеня за прострочений основний борг по кредиту за період за період з 01 серпня 2012 року по 01 серпня 2015 року - 864 992,94 грн;

- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 серпня 2012 року по 01 серпня 2015 року - 1 033 620,25 грн;

- інфляційні втрати від прострочених сум по кредиту - 434 140,73 грн;

- інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів - 290 646,45 грн;

- 3 % річних від простроченої заборгованості по кредиту - 91 275,43 грн,

звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , має загальну площу 34,0 кв.м. і житлову площу 20,9 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та нежитлові підвальні приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 155,7 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 2465-н від 01 жовтня 2008 року в розмірі 6 016 278,42 грн звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34 кв.м, житловою площею 20,9 кв.м та нежитлові підвальні приміщення на АДРЕСА_2 загальною площею 155,7 кв.м, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року змінено, зменшивши розмір заборгованості з 6 016 278,42 грн до 3 222 722, 02 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі - заявник) звернулася до Верховного Суду звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За подання касаційної скарги не сплачений судовий збір.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позову, за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654 грн).

Як встановлено зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, позивач, звертаючись з позовом, визначив, що до грошових вимог, які підлягають задоволенню за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно, належить сума боргу за кредитним договором № 2465-н від 01 жовтня 2008 року у розмірі 6 016 278,42 грн.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що з 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1 218,00 грн.

Отже, сума, яка підлягала сплаті при поданні цієї позовної заяви до суду першої інстанції, становить 3 654,00 грн, а судовий збір за подання до суду касаційної скарги у цій справі становить 7 308,00 грн (200% від суми, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Тому заявнику за подання касаційної скарги необхідно сплатити судовий збір у розмірі 7 308,00 грн (3 654,00 х 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030102, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007. Найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Касаційна скарга заявника не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Підставами касаційного оскарження рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року заявник вказує відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду, та те, що суди першої та апеляційної інстанції не дослідили зібрані у справі докази.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявником у касаційній скарзі не вказано, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду, а також належним чином не обґрунтовано необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Разом з тим, в частині зазначеної підстави оскарження передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України заявник конкретно не вказує які докази не досліджені судами попередніх інстанцій, та яке вони мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовується стаття 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог цього Кодексу щодо форми і змісту, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Касаційну скаргу заявника необхідно залишити без руху з наданням їй можливості усунути вищевказані недоліки.

На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року і надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко