Справа № 209/888/20
Провадження № 6/209/87/24
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення у справі № 209/888/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування,

в с т а н о в и в:

Відповідачка ОСОБА_1 04 березня 2024 року звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити їй відстрочку виконання рішення суду по справі № 209/888/20 до закінчення (скасування) воєнного стану в Україні та закінчення (скасування) особливого періоду в Україні.

На обґрунтування заяви зазначила, що вона змінила прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_4 у зв`язку з одруженням. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська 09 грудня 2020 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року було скасоване та зобов`язано її не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , визначивши години зустрічей з батьком: в 1-й та 3-й тижні кожного місяця в четвер з 16.00 години до 20.00 години, з урахуванням розпорядку дня дитини в присутності матері; після досягнення дитиною 4-х річного віку в 1-й та 3-йтижні кожного місяця в четвер з 16.00 години до 20.00 години, з урахуванням розпорядку дня дитини, без присутності матері, з правом забирати дитину з дошкільного навчального закладу (після вступу дитини в шкільний навчальний заклад з правом забирати дитину з шкільного навчального закладу); двічі на місяць 1-й та 3-й тижні кожного місяця в суботу з 10.00 години до 13.00 години, з урахуванням розпорядку дня дитини, в присутності матері; після досягнення дитиною 4-х річного віку, двічі на місяць 1-й та 3-й тижні кожного місяця з 10.00 години суботи до 20.00 години неділі, без присутності матері, за місцем проживання батька ОСОБА_2 , в іншій частині позовних вимог було відмовлено. У Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень обліковується виконавче провадження про її зобов`язання не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за номером ВП № 70592060. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. У зв`язку з тим, що у Дніпропетровському регіоні, останнім часом, досить складна ситуація через військову агресію Російської Федерації проти України, зокрема за інформацією засобів масової інформації, у Дніпропетровській області фіксуються: щоденні повітряні тривоги; ракетна небезпека та загроза балістики; 07 лютого 2024 року в Дніпропетровській області було гучно та є влучання; 12 лютого 2024 року у м. Кам`янське було гучно через шахідів; 13 лютого 2024 року - масова атака БпЛА на Дніпропетровщину; 15 лютого 2024 року - потужні вибухи у Дніпрі та області. Під час сімейного обговорення потенційних загроз для життя та здоров`я рідних та близьких, ними було прийнято рішення про тимчасову евакуацію до міста Києва. У даний час вона та її малолітня донька ОСОБА_6 продовжують перебувати у м. Києві. В м. Дніпрі та області до сих пір продовжуються обстріли, більша кількість влучань, немає такої системи захисту ПВО, як у Києві. Возити доньку до м. Кам`янське вона не може через велику кількість тривог, вони несуть загрозу для її життя, крім того донька зараз перебуває у комфортних умовах для забезпечення максимальної безпеки для її психологічного та фізичного здоров`я, навчається у школі та пристосувалася до колективу, відвідує гуртки. Зміна оточення з урахуванням військового положення, обстрілів, вибухів може сказатися на психологічному та емоційному стані доньки. Крім того, батько, ОСОБА_2 , за рік відстрочки жодного разу не проявляв ініціативу. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 серпня 2022 року», затверджено оновлений перелік територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого входить 9 областей. Це територіальні громади Донецької (66), Харківської (56), Дніпропетровської (10), Луганської (37), Запорізької (56), Херсонської (49), Миколаївської (26), Сумської (22), Чернігівської (4) областей. Загалом у переліку наразі 326 громад. У цьому переліку ні м. Києва, ні громад Київської області не зазначено взагалі.

Представник позивача ОСОБА_7 подав до суду заперечення на заяву про продовження відстрочки виконання судового рішення. у яких зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 09 грудня 2020 року у справі № 209/888/20, з урахуванням постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 09 лютого 2023 року було задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено їй відстрочку виконання рішення суду по справі № 209/888/20 до закінчення (скасування) воєнного стану в Україні, але не більше ніж на один рік з дня постановления ухвали, тобто не більше ніж до 09 лютого 2024 року. 16 лютого 2024 року ОСОБА_8 повторно звернулася до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська із заявою про продовження відстрочки виконання судового рішення у справі № 209/888/20. Позивач ознайомився зі змістом поданої заяви та вважає, що заява відповідача про продовження відстрочки виконання судового рішення у справі № 209/888/20 є необгрунтованою та такою що не підлягає задоволенню виходячи із наступного: оскільки Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська вже вирішувалось питання відстрочення виконання рішення суду на рік, суд першої інстанції позбавлений можливості знову відтерміновувати виконання рішення суду. Крім того, відповідач вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи та дійсних мотивів подання нею повторної заяви про відстрочку виконання рішення суду.На думку позивача, ОСОБА_8 разом із дитиною ОСОБА_6 переїхала на проживання до м. Києва не у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, а виключно через бажання відповідача проживати разом із свої новим чоловіком ОСОБА_9 . Фактично, відповідач переховує дитину від рідного батька, оскільки до цього часу остання не повідомила батькові точну адресу проживання (перебування) дитини. Також ОСОБА_8 вчиняє активні дії, спрямовані на перешкоджання батькові у спілкуванні із дитиною, заблокувавши батька у телефоні та у месенджерах і соціальних мережах, виключивши будь-яку можливість спілкування між рідним батьком та дитиною. Станом на теперішній час, відповідач, виключивши рідного батька із життя дитини, вживає активні заходи, спрямовані на налаштування ОСОБА_6 проти рідного батька та створення у дитини переконання, що начебто її батьком є ОСОБА_9 . Доводи про те, що позивач за рік відстрочки не проявляв ініціативу щодо зустрічі та спілкування із дитиною ОСОБА_6 не відповідають дійсності, оскільки він намагався спілкуватися з дитиною через месенджери, але відповідач не дає можливості батькові навіть таким чином поспілкуватися із дитиною. Виїхати до дитини за її місцезнаходженням позивач не має можливості, бо мати переховує дитину від нього та не повідомляє її місцезнаходження. Позивач неодноразово спілкувався із рідними відповідача з метою отримання інформації щодо перебування відповідача та дитини, однак її рідні приховують такі відомості від позивача. Позивач також регулярно навідується за відомими адресами проживання відповідача у м. Кам`янському, однак вона там відсутня. Формальне посилання відповідача на військову агресію російської федерації проти України не може бути підставою для надання відстрочки у виконанні судового рішення. Її твердження про те, що м. Київ є більш безпечним, аніж м. Кам`янське є суб`єктивною, не підтвердженою належними доказами, думкою відповідача. Введення воєнного стану на території України та складна безпекова ситуація не можуть бути єдиною та безумовною підставою для неодноразового відстрочення виконання рішення суду чи відстрочення його на невизначений термін. Окрім того батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Застосування відстрочки виконання рішення у даному випадку завдає шкоду позивачу та не відповідає інтересам дитини, оскільки вже тривалий час у нього відсутня можливість спілкуватися із своєю дитиною. Тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку між батьком та донькою, а у майбутньому реальне виконання судового рішення може бути значно ускладненим, на той час донька вже може не сприймати позивача, як рідного батька, і йому знадобиться допомога спеціалістів та тривалий час для відновлення та налагодження нормальних відносин між ним і донькою. Просить відмовити у задоволені заяви про продовження відстрочки виконання судового рішення.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно вимог ст. 128 ЦПК України.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року у справі № 209/888/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування позовні вимоги були задоволені частково.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року було скасовано та ухвалено нове рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 09 лютого 2023 року відповідачці було встановлено відстрочку виконання рішення суду по справі № 209/888/20 до закінчення (скасування) воєнного стану в Україні, але не більше ніж на один рік з дня постановлення ухвали, тобто не більше ніж до 09 лютого 2023 року.

Відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням ІНФОРМАЦІЯ_2 шлюбу з ОСОБА_9 , актовий запис № 88.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ст. 129-1, п. 9 ч. 1 ст. 129).

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з частиною першою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Разом з тим, відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі N 9901/598/19.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочення виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Встановивши, що питання про відстрочення виконання судового рішення вже вирішувалося судом, із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення відповідачка не зверталася, суд, з урахуванням обмежень, встановлених ч. 5 ст. 435 ЦПК приходить до висновку, що відсутні належні обставини, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Під час виконання рішення суду сторони не позбавлені можливості узгодити найбільш сприятливі для дитини та компромісні для позивача та відповідачки способи побачень, які не будуть для кожного з них надмірним тягарем та забезпечать підтримання принаймні мінімального зв`язку між батьком та його дочкою, а також забезпечать для усіх належні безпекові умови. Оскільки суд не може не врахувати, що тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку між батьком та його дочкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 353, 435 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення у справі № 209/888/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя К.Л.Шендрик