ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1234/23 Номер провадження 22-ц/814/458/24Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе К. Ш. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Щербанівської сільської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, у якому прохав визнати право власності на гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що у 2014 році рішенням Щербанівської сільської ради Полтавського району від 16.10.2014 йому було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер :05:002:0311) загальною площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража в АДРЕСА_1 на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Даним рішенням також йому було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу в АДРЕСА_1 на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. 15.11.2014 право приватної власності на дану ділянку було зареєстроване за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з державного реєстру права власності на нерухоме майно від 15.11.2014 №29540765.

Вказував, що підставою виникнення права власності стало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1 , видане 15.11.2014 Реєстраційною службою Полтавського районного управління юстиції. 21.02.2023 ФОП ОСОБА_2 було виготовлено звіт про проведення технічного обстеження будівлі гаража розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення №108 ОСОБА_1 .

За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Про що сформовано витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Оскільки гараж збудовано самовільно без дозвільних на те документів, він не має змоги ввести в експлуатацію будівлю загальноприйнятим декларативним шляхом та в подальшому зареєструвати право власності на нього.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохав скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги його твердження про те, що під час його особистого звернення до голови Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області йому було повідомлено, що Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою КМУ №461 від 13 квітня 2011 року не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно.

Вказував, що Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області не заперечувала проти визнання права власності на самочинно збудований гараж за ним на відведеній для цих цілей земельній ділянці.

Вважає, що самочинна забудова його гаражу не порушує інтересів інших осіб та нормативних містобудівних вимог, а також питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а іншого шляху оформлення права власності на об`єкт вказаної нерухомості, ніж звернення з відповідним позовом до суду, у нього немає.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 16.10.2014, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва індивідуального гаража в АДРЕСА_1 на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку (кадастровий номер :05:002:0311) загальною площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража в АДРЕСА_1 на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області /а.с. 11/.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.09.2014, земельна ділянка кадастровий номер :05:002:0311, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0026, форма власності комунальна /а.с.12-15/.

Як вбачається з акту приймання передачі межових знаків на зберігання від 14.01.2014, межі земельної ділянки з кадастровим № :05:002:______, яка знаходиться АДРЕСА_1 , площею 0,0026 га, наданої власнику/користувачу земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва індивідуального гаражу закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 4 шт. /а.с.16-18/.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2014 /а.с.24/, земельна ділянка кадастровий номер :05:002:0311, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0026 га, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.11.2014 /а.с. 23/.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , гараж (літ. А1) загальна площа 20.3 м2, основна площа 20.3 м2, будівельний об`єм 65 м2, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації, а також відповідність: державним будівельним нормам згідно ДБН В.1.2-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд»; пожежним нормам згідно ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»; санітарним та гігієнічним нормам згідно ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій»; ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення»; ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій». /а.с.20-22/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про визнання за ними право власності на гараж не ґрунтується на вимогах закону.

Судом зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження та доведення законності, відповідності встановленим правилам і вимогам спірного будівництва, а документи, на які посилаються позивач, не є документами дозвільного характеру, на підставі яких можливий початок будівництва чи введення об`єкту в експлуатацію, а є лише результатом комплексу робіт щодо обмірювання уже збудованого об`єкта нерухомого майна з визначення його складу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 3 ст.375 ЦК України визначено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017№ 406 затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, однак у даному переліку роботи з будівництва капітального гаражу відсутні.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на гараж має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право» (Постанова Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 23.09.2019 року, справа № 309/3887/17).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, зроблена ним у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц.

Таким чином, визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

За приписами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, окрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 3 та ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Аналізуючи вищевикладене вбачається, що всі об`єкти нерухомого майна після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації, та лише після цього особа набуває право власності на неї.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що надані позивачем документи не є належними та допустимими доказами дотримання будівельних, санітарних, протипожежних норм, стандартів і правил, а також відповідності розробленій та затвердженій в установленому законодавством порядку проектній документації стосовно зазначеного об`єкта будівництва та врахування вимог безпечності об`єкта з огляду на передбачуваний характер його експлуатації, що може давати підстави для висновку щодо необхідності прийняття даного об`єкта будівництва до експлуатації.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, що свідчить про відсутність позасудового вирішення позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства питання введення в експлуатацію об`єкта будівництва, а відтак і про відсутність спору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, а лише дублюють заперечення проти позову, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом 5 днів.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль