Справа № 690/465/23
Провадження № 2/690/23/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Здоровила В.А.

з участю секретарів Мельник С.В., Вельган А.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Ватутінської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

позивач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник адвокат Держан В.В. просили суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повнолітня дітей, посилаючись на те, що ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 11.10.2014, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_8 . Відповідачка перебувала за кордоном та повідомила його, що спільне проживання вони припиняють, оскільки вона йому зрадила. Діти проживали з ним, вихованням та утримання дітей займався він особисто та його батьки. 01.12.2023 шлюб між ними було розірвано. Домовленості з ким будуть проживати діти між ними не досягнуто.

Виступаючи в судових дебатах вимоги за зустрічним позовом просять задовольнити частково та застосувати моделі спільної фізичної опіки над дітьми, а саме почергового проживання з кожним із батьків за графіком який на даний час існує між сторонами, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що неповнолітні діти проживають почергово з кожним із батьків, тиждень з матір`ю, тиждень з батьком. Сторони працюють в одному місті та проживають в одному населенному пункті, позитивно характеризуються, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дітей. Деякий час діти проживали з батьком, мати була відсутня на території України. Доказів жорстокого поводження батька з дітьми, притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення домашнього насильства не надано. Обоє батьків мають належні житлові умови, доходи та мають бажання виховувати дітей. Як батько та мати вони належним чином ставилися до своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та створили належні для виховання та розвитку дітей умови, однак між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливлює вирішення питання про фізичну опіку щодо їхніх спільних дітей. З приводу стягнення аліментів вважають, що аліменти повинні бути стягнуті з моменту винесення рішення у справі, а не з моменту звернення до суду, оскільки діти проживали почергово, як у позивача, так і у відповідача, сторони несли однакові витрати на утримання дітей.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представник адвокат Полежака В.Ф. просять відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 11.10.2014 ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) уклала шлюб з ОСОБА_3 , від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всією сім`єю вони були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 . В 2022 році вони вирішили поїхати за кордон на заробітки, чоловік звільнився з роботи, однак почалася війна та чоловік вже не зміг виїхати, у них виникли складнощі в сім`ї, сварки, образи. 05.05.2023 вона виїхала на заробітки, де перебувала до 14.08.2023, приїхала в Україну 15.08.2023. За час роботи за кордоном перераховувала кошти на картковий рахунок відповідача на його утримання та утримання дітей, а також шляхом перерахування коштів на рахунок батьківського комітету та школи сплачувала за навчання та необхідні шкільні приладдя. Коли вона перебувала за кордоном діти проживали у її мами, лише 18.07.2023 ОСОБА_10 взяв дітей до себе і залишив проживати в себе з метою стягнення з неї аліментів, також він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Крім того, 03.08.2023 за заявою власника, її було знято з реєстру за адресою АДРЕСА_1 , при цьому залишивши зареєстрованими в квартирі дітей. 01.12.2023 шлюб між ними було розірвано. Діти на даний час проживають тиждень з батьком, тиждень з матір`ю. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував підстави на залишення дітей проживати разом з батьком.

Зустрічний позов підтримують в повному обсязі та просять визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення ними повноліття, посилаючись на те, що проживання дітей разом з матір`ю відповідатиме їх інтересам, вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей. Разом з тим вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування батька із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування батька.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, виконавчий комітет Ватутінської міської ради Черкаської області надіслав до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у відсутності представника органу опіки та піклування за наявними матеріалами, позовні вимоги позивача ОСОБА_3 не підтримують, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримують в повному обсязі, оскільки відповідно до висновку органу опіки та піклування Ватутінської міської ради щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано за доцільним проживання обох дітей з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити повністю, позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити повністю. Вимоги позивача за зустрічним позовом законні, обґрунтовані та підтверджуються належними доказами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 11.10.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС РС Ватутінського МУЮ у Черкаській області, актовий запис № 97, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (т.2 а.с.8). Після реєстрації шлюбу ОСОБА_15 змінила прізвище на « ОСОБА_16 ».

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження, актовий запис № 07 та № 86 (т.2 а.с.6,7).

01.12.2023 відповідно до рішення Ватутінського міського суду Черкаської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, що стверджується копією рішення (т.1 а.с.85-87).

Під час перебування в зареєстрованому шлюбу сторони та їх діти були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 в квартира, що належить на праві власності ОСОБА_14 матері позивача за первісним позовом.

Діти навчаються в Ватутінській початковій школі Ватутінської міської ради Черкаської області, дочка ОСОБА_5 навчається в 3-Б класі та син ОСОБА_6 навчається в 2-Б класі, що підтверджується довідками № 226 від 16.08.2023 року та № 225 від 16.08.2023 року (т.2 а.с.31).

Характеристиками на дітей, наданими класними керівниками дітей та завірені директором Ватутінської початкової школи (т.2 а.с.32, 33) підтверджується відповідальна участь матері ОСОБА_4 у виконанні батьківських обов`язків щодо участі в навчанні дітей та участі в житті школи.

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Ватутіне Черкаської області» № 358 від 17.08.2023 (т.2 а.с.34) до лікаря-педіатра, з яким укладена Декларація, про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, малолітніх супроводжувала мати, яка в повному обсязі і вчасно виконувала призначення лікаря.

З 05.05.2023 по 18.07.2023 ОСОБА_4 перебувала за кордоном та діти на той час проживали у її батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт стороною позивача не заперечувався.

Батько дітей ОСОБА_3 жодного разу дітей в цей період не відвідав, що підтверджується актом депутата Ватутінської міської ради від 17.08.2023 (т.2 а.с.35). І лише 18.07.2023 взяв дітей до себе і залишив проживати в себе за місцем проживання своїх батьків.

До цього часу з 20.03.2023 до 01.01.2024 відповідач постійно проживав в АДРЕСА_3 .

03.08.2023 ОСОБА_4 за заявою власника квартири було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому залишивши зареєстрованими в квартирі дітей, що стверджується копією повідомлення №1879/02-21 від 03.08.2023 (т.2 а.с.30).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Так як ОСОБА_3 подав позовну заяву на розлучення з ОСОБА_4 , за заявою власника зняв з реєстрації її з квартири та вони разом не проживають, то 15.08.2023 сторони попередньо домовились про те, що до вирішення питання в суді діти будуть по черзі проживати з матір`ю та з батьком.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За обставин, які склалися, ОСОБА_4 створені всі умови для дітей, вона має у власності 1/4 будинку загальною площею 50,425 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де є три житлові кімнати, дві з яких дітей для дітей визначені окремі кімнати, кожна з яких обладнана робочим місцем для підготовки уроків та спальним куточком, де вони відпочивають, що стверджується договором дарування від 18.08.2023 (т.2 а.с.46-47), актом обстеження умов проживання (т.1 а.с.117-118).

ОСОБА_4 працює продавцем та має нормований робочий день. З роботодавцем у неї укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати, що стверджується відповідними доказами: копією трудової книжки (т.2 а.с.40-41), довідкою № 5 від 22.08.2023 (т.2 а.с.42), наказом № 7-к від 21.08.2023 (т.2 а.с.43), трудовим договором від 22.08.2023 (т.2 а.с.44) та характеристикою (т.2 а.с.45).

На диспансерному обліку у лікаря-нарколога та на психіатричному обліку ОСОБА_4 не перебуває, що підтверджується довідками № 810 від 17.08.2023 та № 811 від 17.08.2023 (т.2 а.с.35).

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 власного житла немає. Проживає за місцем проживання своїх батьків де і створені певні умови для проживання дітей, які знаходяться під доглядом батьків. Постійного офіційного місця роботи на даний час ОСОБА_3 не має. Характеризується позитивно. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Дані факти були встановлені в ході судового розгляду показами сторін, свідків та актом обстеження умов проживання (т.1 а.с.119-120).

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, враховуючи всі обставини по справі суд вважає, що проживання дітей разом зі матір`ю буде відповідати їх інтересам. Вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей. Разом з тим, суд не вбачає з боку ОСОБА_4 жодних перешкод для спілкування батька із дітьми і вона готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування батька.

Запропонований стороною позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судових дебатах варіант вирішення спору в даній справі шляхом застосування моделі спільної фізичної опіки над дітьми (почергового проживання з кожним із батьків за графіком який на даний час існує між сторонами, суд вважає є недоцільним з урахуванням всіх встановлених обставин справи та не буде в повній мірі відповідати інтересам дітей.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № 242/02-21 від 30.01.2024 (т.1 а.с.97-100) орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а також забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

За практикою ЄСПЛ врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу («Ельшольц проти Німеччини»). Наразі існує широкий консенсус на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси («Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії»). При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два фактори: по-перше, збереження її зв`язків з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним («Мамчур проти України»).

В окремій думці у справі «М.С. проти України» суддя Карло Ранзоні наголошує, що, згідно з позицією ЄСПЛ, батьки повинні мати рівні права в спорах про опіку («Зоммерфельд проти Німеччини») і що найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків ( «Сахін проти Німеччини»).

Насамкінець, у Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи «Рівність та спільна батьківська відповідальність: роль батьків» (Equalityandsharedparentalresponsibility: theroleoffathers) № 2079 від 02 жовтня 2015 року Асамблея твердо висловила позицію, що саме розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи стосовно ролей жінок та чоловіків у сім`ї і є відображенням соціологічних змін, які відбулися протягом останніх 50 років. У зв`язку з цим, ОСОБА_18 закликала всіх її членів, зокрема і Україну, забезпечити законодавчими нормами та адміністративною практикою рівність прав батьків щодо їх дітей.

Ч. 4 та 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 ст. 19 СК України зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

В Постанові ВС від 26.01.2023 у справі №164/812/21, зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довела позивачка, що проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини.

В Постанові ВС від 27.01.2021 року у справі №727/3856/18, звернуто увагу, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Крім того, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини). Таким чином, саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.

ОСОБА_4 на обліку психіатра, нарколога не перебуває, аморальний спосіб життя не веде, весь час проживала спільно з своїми дітьми, піклувалася про них, займалася їхнім вихованням, створювала і створює усі умови для повного та всебічного розвитку дітей самостійно.

Відповідно до принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утримують своїх дітей. Однак кошти на утримання дітей ОСОБА_3 надаються в незначному розмірі і не постійно. Значну частину коштів надають його батьки, коли діти проживають у них.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю підлягають до задоволення, оскільки це відповідає інтересам дітей, позивач має можливість створити дітям належні умови для виховання та розвитку.

А тому, суд вважає за необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі зустрічного позову до суду, а саме з 24.08.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Якщо після досягнення повноліття старшою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені ним при подачі зустрічної позовної заяви до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1 073,60 грн..

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а тому суд вважає необхідним, витрати по оплаті судового збору стягнути з відповідача на користь держави.

Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішено судом відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. 7, 19, 150, 153, 155, 160, 161 СК України, Конвенції про права дитини та керуючись ст. 4, 12, 77, 81, 83, 89, 95, 126, 141, 258, 259, 263 - 265, 279, 284, 285, 352, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в:

в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Ватутінської міської ради Черкаської області про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів відмовити повністю.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання малолітніх дітей задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за місцем проживання матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МВ ГУМВС України в АР Крим 27 березня 2012 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області 23 жовтня 2014 року, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі зустрічного позову до суду, а саме з 24 серпня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Якщо після досягнення повноліття старшою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МВ ГУМВС України в АР Крим 27 березня 2012 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області 23 жовтня 2014 року, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Феодосійським МВ ГУМВС України в АР Крим 27 березня 2012 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у дохід держави в особі ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 (UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), призначення платежу судовий збір) судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий В.А. Здоровило

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2024 року.