ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 643/2340/23

провадження № 22-ц/818/991/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2023 року, постановлене суддею Мельниковою І.Д.

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України у сумі 689227,39 грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2023 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Сенс Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та перерозподілити судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що через невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Наголошує, що на підтвердження наявності стягнутої заборгованості з відповідача було надано судове рішення, тому вважає, що суд безпідставно відмовив у позові.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на підтвердження обставин викладених у позовній заяві надано копію рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2017 по справі 643/15696/16-ц, з якого неможливо ідентифікувати особу, з якої стягнуто заборгованість. Тобто не надано доказів наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед Банком.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 12 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір кредиту № 823/2-27/24/8-24 (надалі за текстом «Договір кредиту №2»), згідно умов якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 692,00 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто два) дол. США 00 центів, зі сплатою 13,00 % (тринадцять цілих) відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 березня 2028 року, на умовах визначених Договором кредиту №2.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» заборгованості за Договором кредиту № 823/2-27/24/8-23 від 12.03.2008 року та за Договором кредиту № 823/2-27/24/8-24 від 12.03.2008 року в загальній сумі 5 098 785,94 грн. 94 коп.

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року припинено Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»).

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Звертаючись до суду із позовом, Банк просить в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачки 3% річних та інфляційні втрати нараховані на заборгованість по кредитному договору №2 у сумі 2562183,59 грн, яка стягнута з відповідачки на підставі рішення суду.

У лютому 2023 року АТ «Сенс Банк» направив на адресу боржника ОСОБА_1 лист-вимогу про відшкодування заподіяної шкоди у зв`язку із невиконанням судового рішення, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України (а.с.6,7).

Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Матеріали справи свідчать про те, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» заборгованості по Договору кредиту № 823/2-27/24/8-23 від 12.03.2008 року та по Договору кредиту № 823/2-27/24/8-24 від 12.03.2008 року в загальній сумі 5 098 785,94 грн. 94 коп.

Зі змісту рішення вбачається, що розмір заборгованості за Кредитним договором №823/2-27/24/8-23 від 12.03.2008 року складає 2 562183,35 грн.

Даних, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2017 року виконане, матеріали справи не містять.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається можливість виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду.

Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.

Відповідно до статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_1 має грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 2562183,59 грн., що підтверджується рішенням суду від 22 червня 2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договорами кредиту.

З огляду на те, що відповідач не виконав рішення суду, тобто порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Посилання суду на неможливість ідентифікувати відповідача не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки наявність боргу підтверджується змістом судового рішення, що міститься в ЄДРСР.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись із позовом АТ «СЕНС БАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_1 3% річних за період з 13.01.2022 по 12.01.2023 у розмірі 76865,51 грн, та інфляційні втрати за період 01.01.2022 року по грудень 2022 року у розмірі 612361,88 грн.

Згідно пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням зазначеної норми закону, колегія суддів вважає, що в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню 3% річних у сумі 8844,80 грн за період з 13.01.2022 по 23.02.2022 року та інфляційній втрати 66985,81 грн за період з 01.01.2022 по 23.02.2022.

Позовні вимоги за період, починаючи з 24.02.2022 року, задоволенню не підлягає, як такі, що не відповідають закону.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 376ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено на 11%, таким чином з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1137,22 грн за подання позовної заяви та 1996,43 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» в порядку ст. 625 ЦК України за період з 13.01.2022 по 23.02.2022 року 3% річних у розмірі 8844,80 грн та інфляційній втрати за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 року у сумі 66985,81 грн, а всього 75830,61 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3133,65 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повне судове рішення виготовлено 18.04.2023 року.