Справа № 645/54/24
Провадження № 2-к/645/2/24
У Х В А Л А

іменем України

18 квітня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань Мухіна В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м.Харкова клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд визнати та надати дозвіл на виконання рішення іноземного суду - економічного суду могилевської області республіки білорусь від 15.12.2020 року по справі №233- 8/2016/145В за позовом ТОВ «БелУкрТрейд» про скасування рішення економічного суду могилевської області респубілки білорусь від 04.05.2017 року про стягнення солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 478 411, 11 білоруських рублів, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита в розмірі 6 720 білоруських рублів на користь бюджету республіки білорусь, в Україні.

Клопотання обґрунтовано тим, що рішенням економічного суду могилевської області республіки білорусь від 04.05.2017 року по справі №233-8/2016 стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зокрема, державного мита в розмірі 6 720 білоруських рублів на користь бюджету республіки білорусь. 09.10.2017 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова з Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшло клопотання інспекції міністерства з податків та зборів республіки білорусь по м. бобруйську про надання дозволу на примусове виконання вищезазначеного рішення суду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 року по справі №645/4447/17 задоволено клопотання інспекції міністерства з податків та зборів республіки білорусь по м. бобруйську та надано дозвіл на виконання вищезазначеного рішення. При цьому, рішенням економічного суду могилевської області від 15.12.2020 року скасовано рішення економічного суду могилевської області від 04.05.2017 року та поновлено справу у зв`язку з нововиявленими обставинами. Рішенням економічного суду могилевської області від 14.01.2021 року у задоволенні позовних вимог, зокрема, інспекції міністерства з податків та зборів республіки білорусь по м. бобруйську про стягнення солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 6 720 білоруських рублів відмовлено. Оскільки в зазначеній справі вже було ухвалено рішення Економічного суду Могилевської області від 04.05.2017 року, яке набрало законної сили та яке ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 14.12.2017 року вже було визнано та допущено до виконання на території України, то рішення Економічного суду Могилевської області від 15.12.2020 року має пройти спеціальну процедуру (спеціальне провадження) з його визнання на території України Враховуючи той факт, що станом на 24.02.2022 року рішення економічного суду могилевської області республіки білорусь від 15.12.2020 року приймалось би без спеціального посвідчення та перекладу на українську мову, то і наразі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №107 від 04.02.2023 року, такі вимоги не застосовуються.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Рішенням економічного суду могилевської області республіки білорусь від 04.05.2017 року по справі №233-8/2016 стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зокрема, державного мита в розмірі 6 720 білоруських рублів на користь бюджету республіки білорусь

Рішенням економічного суду могилевської області від 14.01.2021 року у задоволенні позовних вимог, зокрема, інспекції міністерства з податків та зборів республіки білорусь по м. бобруйську про стягнення солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 6 720 білоруських рублів відмовлено.

10.11.1994 року Україною ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року.

Дана конвенція була ратифікована і республікою білорусь.

Статтею 51 зазначеної Конвенції передбачено, що кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).

Згідно до статті 53 Конвенції, клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності. Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Відповідно до статті 54 Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника (ст. 463 ЦПК України).

За приписами ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

При цьому, 23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», в якому зазначено, що керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Міністерство юстиції України листом від 11 січня 2023 року № 3396/12.1.1/18-23 надало роз`яснення, зокрема про те, що з дати зупинення дії Мінської конвенції та Протоколу до неї:

- не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги у цивільних та кримінальних справах та екстрадиції на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції;

- визнання і виконання судових рішень російської федерації та республіки білорусь на території України можливо на основі принципу взаємності відповідно до статей 462 і 471 ЦПК країни;

- у разі необхідності визнання і виконання рішень судів України на території російської федерації та республіки білорусь слід також виходити з принципу взаємності та звертатися заінтересованим особам до відповідних судів цих держав;

- пред`явлення на території України судових рішень російської федерації та республіки білорусь, що підтверджують будь-які факти і за своїм характером не потребують примусового виконання, можливо після визнання такого рішення судом України відповідно до глави 2 розділу ІХ ЦПК України.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначені статтею 468 ЦПК України. Так, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Отже, оскільки Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), тому відсутні підстави для визнання та виконання рішення суду республіки білорусь.

Таким чином, з урахуванням того, що заявник звернувся до суду з клопотанням на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, дію якої зупинено Законом № 2783-IX , це є підставою для застосування положення пункту 9 частини другої статті 468 ЦПК України та відмови у задоволенні цього клопотання.

Керуючись ст.ст.19,27,258,353,467,468 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Фрунзенського районного

суду м. Харкова О.П.Шарко