Справа № 308/7566/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Чопської міської ради Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року, ухвалене головуючим суддею Деметрадзе Т.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Чопської міської ради Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чопської міської ради Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Вказує, що 26.04.1980 її батько ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка замінила їй матір, проте не всиновила у встановленому порядку, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26.04.1980 та архівною довідкою про відсутність документів на всиновлення.

Зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Чопської міської ради народних депутатів № 15 від 09.02.1990 її батьку ОСОБА_2 видано ордер № 137 на вселення до квартири за адресою АДРЕСА_1 , зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

07.12.2000 вона змінила місце реєстрації проживання, однак продовжувала фактично проживати однією сім`єю та вести спільне господарство з батьками, доглядати за ними, оскільки вони були визнані інвалідами II групи.

Батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки вона є єдиною спадкоємицею померлих, 06.12.2016 за її заявою заведено спадкову справу, як спадкоємцю четвертої черги. Однак у видачі свідоцтва їй було відмолено, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2017. Нею було подано до суду заву про встановлення юридичного факту, одна така була залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просила встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою АДРЕСА_1 , з 04.09.1990 і на день їх смерті.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.09.1990 року по день їх смерті.

Не погоджуючись з даним рішенням Чопська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що в основу судового рішення покладено допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Однак, твердження свідків спростовуються тим, що ні свідки, ні позивач, не надали докази, які свідчать про факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, участі у витратах на утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 протягом останніх 5 років. При цьому, обставини щодо надання допомоги та поховання позивачу померлих, не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.

Крім того, судом у рішенні встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , що взагалі не було предметом розгляду справи.

Як вбачається із наведеного, суд взагалі не досліджував такий доказ, як постанова приватного нотаріуса Гецянин І.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2017, оскільки у постанові йдеться про квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в якій згідно відомостей із паспорта громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_1 виданого Чопським ВМ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області від 08 грудня 2004 року, зареєстровано позивача.

Зазначені доводи суду спростовуються тим, що свідки не можуть підтвердити факт проживання позивача однією сім`є за адресою: АДРЕСА_1 саме з 04.09.1990 року по день їх смерті (тобто кожного із померлих), оскільки для встановлення факту спільного проживання необхідний ряд доказів, які свідчать про ведення спільного господарства, проведення спільних витрат, спільного проживання, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Враховуючи вищезазначене, Чопська міська рада вважає, що в справі відсутні докази, які свідчать про той факт що позивач, як того вимагає положення ст.1264 ЦК України, проживала зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою докази, які було подано відповідачем та підлягали дослідженню та оцінці.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 уклали шлюб 26.04.1980 року, про що зроблено відповідний актовий запис №6 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 26.04.1980. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_10 .

На підставі рішення виконавчого комітету Чопської міської ради народних депутатів №15 від 09.02.1990, ОСОБА_2 видано ордер №137 на вселення до квартири за адресою АДРЕСА_1 , зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області від 26.08.2016, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою приватного нотаріуса Гецянин І.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2017 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки, не підтверджено факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1 - 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

На підтвердження факту спільного проживання із спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , позивач посилається на покази свідків, довідку Чопської міської ради №01-14/335 від 05.11.2021.

Разом із тим, слід відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Інших доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на день їх смерті однією сім`єю, матеріали справи фактично не містять.

ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи світлокопію паспорта громадянина України в якому на аркуші 11 зазначено, що місцем проживання є АДРЕСА_2 з 07.12.2000 року. Дана обставина доводить той факт, що ОСОБА_1 після того як вийшла заміж проживала вже за іншою адресою, що спростовує доводи стосовно того, що проживала разом з покійними ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю.

Водночас покази свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6 стосуються загальних обставин які пов`язані з тим, що позивачка доглядала за батьками, поховала батьків та доглядає за квартирою. Проте, зазначені свідки не підтвердили ту обставину, що вони проживали як одна сім`я, якій притаманні такі особливості як спільне постійне проживають, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства, здійснення спільних витрат, проведення ремонту житла, і т.п. Зокрема такі покази суперечать і тій обставині, що позивачка після одруження проживала і була зареєстрована за іншою адресою.

Крім того, як слідує з постанови приватного нотаріуса Гецянин І.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2017, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , а позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцями в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Водночас довідка №01-14/335 від 05.11.21р., що видана секретарем міської ради не може бути взятою до уваги, оскільки не узгоджується з доказами, які наявні в матеріалах справи. з тих підстав, що секретар міськради не вправі видавати такі довідки.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю у період з 1990 року по день їх смерті.

Колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем факту проживання з спадкодавцями однією сім`єю, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь Чопської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 362,00 грн за подання апеляційної скарги.

А звідси, керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Чопської міської ради Закарпатської області задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року скасувати та постановити у справі постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову про встановлення факту, що має юридичне значення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 на користь Чопської міської ради Закарпатської області, , юридична адреса: 89502, м. Чоп, вул. Берег,2, Закарпатська область судові витрати у розмірі 1362,00 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 02 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді