Провадження № 2/201/926/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

20.12.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації (а.с. № 4-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.01.2024р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №28).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 25.05.2011р. вона уклала шлюб з відповідачем. 01.08.2023р. рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ними був розірваний. Під час шлюбу, а саме 24.12.2016р., для потреб сім`ї вони придбали за спільні кошти легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, чорного кольору, 2011 року виготовлення, об`єм двигуна 1596 куб. см., механічна КПП, ( VIN номер: НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 . За спільним рішенням автомобіль був зареєстрований на ім`я відповідача. Після розірвання шлюбу вона неодноразово намагалась добровільно домовитись з відповідачем про поділ спільного майна, придбаного під час шлюбу, однак згоди досягнуто не було. Наразі їй відомо про наміри відповідача продати автомобіль, отже з метою встановлення вартості автомобіля вона отримала висновок експертного дослідження Луганського НДЕКЦ МВС № ЕД-19/113-23/4173-АВ від 17.11.2023р., відповідно до якого середня ринкова вартість вищезазначеного автомобіля станом на 16.11.2023р. складає 133 560 грн. Оскільки цей автомобіль був придбаний у шлюбі за спільні з відповідачем кошти, позивачка просила визнати спільною сумісною власністю подружжя легковий автомобіль марки «ВАЗ», моделі «211040» (VIN номер: НОМЕР_1 ) чорного кольору, 2011р. випуску та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за цей автомобіль у розмірі 66 780грн. Також позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 073грн. 60коп., а також по оплаті проведення експертного дослідження оцінки майна у розмірі 1 720грн. 80коп.

18.03.2024р. через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Бондар Ю.М. (діє на підставі ордеру від 06.03.2024р. а.с. № 57) в порядку ст. 178 ЦПК України подано відзив, по тексту якого адвокат зазначала, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки двома грошовими переказами від 06.03.2023р. та 14.04.2023р. на суми 50 050 грн. та 53 040 грн. (відповідно) він сплатив позивачці грошову компенсацію за частину придбаного у шлюбі автомобіля. Про таку сплату частини вартості автомобіля була усна домовленість, існування якої тепер заперечує позивачка. Крім того, представник відповідача зазначала, що відповідач, не погоджуючись з оцінкою автомобіля, яку провів судовий експерт ОСОБА_3 , замовив висновок щодо оцінки ринкової вартості спірного авто у іншого судового експерта - ОСОБА_4 і саме цей висновок від 08.03.2024р., на думку представника відповідача, суд повинен взяти за основу, оскільки позивачка працює судовим експертом у тому ж експертному закладі, де і судовий експерт Петренко І.С., а тому висновок від 17.11.2023р. не можна вважати цілком об`єктивним, при тому, що ще цей висновок підготовлений без огляду транспортного засобу, а також по тексту висновку немає відомостей про те, що судовий експерт попереджений про відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України (а.с. № 82-108).

Той самий відзив на позов 28.03.2024р. надійшов суду повторно засобами поштового зв`язку.

Також 18.03.2024р. від представника відповідача - адвоката Бондар Ю.М. надійшла заява про стягнення з позивачки на користь відповідача судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 6 600 грн. згідно п.1, п.3 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 04.03.2024р. (а.с. № 72-81).

22.03.2024р. в порядку ст. 179 ЦПК України від позивачки надійшла відповідь на відзив, по тексту якої ОСОБА_1 звертала увагу суду на те, що ніякої усної домовленості про виплату їй грошової компенсації за автомобіль двома переказами 06.03.2023р. та 14.04.2023р. не існувало, в березні 2023р. відповідач, знаходячись у відрядженні, переказав їй кошти та попросив придбати йому іноземну валюту, а в квітні 2023р. відповідач переказав їй кошти на потреби двох малолітніх дітей (а.с. № 114-116).

02.04.2024р. через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Бондар Ю.М. в порядку ст. 180 ЦПК України надійшли заперечення на відповідь на відзив, які аналогічні за змістом відзиву на позов (а.с. № 163-168).

В судове засідання 16.04.2024р. позивачка, відповідач (або його представник) не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлена належним чином (а.с. № 17-175).

Позивачка в заяві до суду від 22.03.2024р. підтримала поданий позов та просила ухвалити рішення в судовому засіданні за її відсутності (а.с. № 118).

Відповідач в заяві до суду від 26.03.2024р. просив справу також розглядати за його відсутності (а.с. № 120).

Таким чином, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд ухвалив рішення в судовому засіданні 16.04.2024р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами письмових доказів, вивчивши зміст заперечень стосовно позовних вимог, оцінивши докази на підставі положень ст.89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Стосовно правових підстав пред`явленого позову суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пунктом 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Згідно з п. 19 та п. 22 Постанови, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 25.05.2011р. до 01.09.2023р. перебували в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Олександропільської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, актовий запис №01 (а.с. №10-11).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 01.08.2023р. у цивільній справі №201/5691/23 шлюб між сторонами було розірвано, рішення суду набрало законної сили 01.09.2023р. (а.с. №10-11).

Під час перебування у шлюбі, а саме 24.12.2016р., для власного користування та для потреб сім`ї подружжя придбало легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, чорного кольору, 2011р. випуску, об`єм двигуна 1596 куб. см., VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. №108).

Позивачка по тексту позовної заяви стверджує, що транспортний засіб був оформлений тільки на відповідача за їх спільною домовленістю.

Цих обставин відповідач не спростовував.

Отже, приймаючи до уваги, що транспортний засіб було придбано в період перебування подружжя у шлюбі, він є об`єктом спільної сумісної власності, а тому у відповідності до зазначених вище норм СК України та ЦК України кожна зі сторін має рівні права на легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, чорного кольору, 2011р. випуску, об`єм двигуна 1596 куб. см., VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Оскільки сторони по справі не досягли домовленості щодо спільного користування цим автомобілем, позивачка наполягає на залишенні автомобіля у користуванні відповідача зі стягненням на її користь грошової компенсації.

Заперечення відповідача у справі зводяться, перш за все до того, що він стверджує, що двома грошовими переказами на суми 50 050 грн. та 53 040 грн. від 06.03.2023р. та 14.04.2023р. (відповідно) він перерахував позивачці грошову компенсацію за автомобіль (а.с. № 92, 93).

Представник відповідача по тексту відзиву на позов зазначає, що між подружжям на той час існувала усна домовленість про те, що призначенням цих грошових переказів є саме сплата відповідачем позивачці грошової компенсації частини придбаного під час шлюбу автомобіля.

Втім, таку усну домовленість ОСОБА_1 заперечує. Не знайшли свого підтвердження ці твердження відповідача і під час розгляду справи судом.

Так, суд зазначає і в цьому погоджується з позицією позивачки, що в призначенні двох грошових переказів від 06.03.2023р. та 14.04.2023р. не зазначено, що це перерахування саме грошової компенсації за автомобіль, який подружжя придбало під час шлюбу за спільні кошти.

Крім того, суд не приймає до уваги ці заперечення відповідача проти позову, оскільки відповідач суду не довів, чому перерахування грошових коштів здійснювалося двома сумами та в різні місці, з якої суми оцінки вартості автомобіля виходив ОСОБА_2 , перераховуючи грошові кошти в загальній сумі 103 100 грн., при тому, що грошової оцінки вартості автомобіля на той час проведено сторонами не було.

Для суду слушними є пояснення позивачки, що в квітні 2023р. це були грошові перекази відповідача, з яким вона припинила шлюбні відносини (будучі ще офіційно у шлюбі), на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. №10-11).

Крім того, суд зазначає, що незважаючи на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2023р. у цивільній справі №201/5691/23 набрало законної сили 01.09.2023р., в мотивувальній частині рішення судом не встановлено дату (місяць, рік) остаточного припинення шлюбних відносин між сторонами у справі (а.с. №10-11).

Втім, судом були оглянуті матеріали цивільної справи №201/5691/23 про розірвання шлюбу між сторонами по справі, з яких вбачається, що по тексту позову позивачка стверджувала, що вони з чоловіком припинили шлюбні стосунки з лютого 2022р., а з серпня 2022р. вона з двома стала проживати окремо від чоловіка (а.с. № 176-178).

Відповідач у справі про розірвання шлюбу іншого періоду припинення шлюбних відносин не зазначив.

Статтею 80 ЦПК України визначено поняття достатності доказів, а саме достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, виходячи з того, що докази у справі оцінюються у своїй сукупності та взаємозв`язку, та приймаючи до уваги, що усна домовленість про перерахування позивачці грошових коштів навесні 2023р. у загальному розмірі 103 100 грн. (саме як компенсації за частину) відповідачем не доведена, призначення грошових переказів не зазначено у відповідних графах, які передбачає платіжна система, крім того, відсутня будь яка грошова оцінка спірного автомобіля на період грошових переказів, суд вважає, що відповідач не довів тих обставин, що він розрахувався з ОСОБА_1 за придбаний під час шлюбу автомобіль.

Стосовно суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за її частину в спільній сумісній власності (в даному випадку, автомобілі), суд зазначає наступне.

Позивачка до позовної заяви долучила висновок експертного дослідження судового експерта Петренка І.С. Луганського НДЕКЦ МВС № ЕД-19/113-23/4173-АВ від 17.11.2023р., відповідно до якого середня ринкова вартість вищезазначеного автомобіля станом на 16.11.2023р. складає 133 560 грн. (а.с. №18-21).

Відповідач, заперечуючи проти прийняття за основу визначення вартості автомобіля, надав висновок судового експерта ОСОБА_4 про оцінку автомобіля за результатами транспортно товарознавчого дослідження з визначенням ринкової вартості КТЗ №06/03/24 від 08.03.2024р. За цим висновком ринкова вартість вищезазначеного автомобіля станом на 06.03.2024р. складає 95 608 грн. 30коп. (а.с. № 98-105).

Згідно з ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України.

Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Аналогічні висновки були викладені в п.п. 65-70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019р. у справі № 522/1029/18.

Так, суд погоджується з аргументами відповідача, та покладає в основу визначення вартості спірного автомобіля висновок судового експерта Дірявки Є.В. № 06/03/24 від 08.03.2024р., оскільки, по-перше, по тексту висновку судового експерта ОСОБА_3 відсутні відомості про попередження експерта про відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, по-друге, оцінка вартості автомобіля судовим експертом проводилася без огляду транспортного засобу.

По-третє, приймаючи до уваги, що позивачка є атестованим судовим експертом тієї ж самої експертної установи Луганського НДЕКЦ МВС (а.с. № 91), де працює і судовий експерт Петренко І.С., висновок від 17.11.2023р. не може вважатися об`єктивним поза усяким сумнівом.

Тому при визначенні вартості автомобіля суд бере за основу оцінку транспортного засобу саме судовим експертом Дірявкою Є.В. (ринкова вартість КТЗ - 95 608 грн. 30коп.).

За вищезазначеного наявні підстави для повного задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю та часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації, а саме в рахунок компенсації за легковий автомобіль марки «ВАЗ», моделі «211040» (VIN номер: НОМЕР_1 ) чорного кольору, 2011р. випуску з відповідача слід стягнути не 66 780 грн. (133 560 грн. : 2 = 66 780 грн.), а 47 804 грн. 15 коп. (95 608 грн. 30коп. : 2 = 47 804 грн. 15 коп.).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати по справі слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. (за ставками судового збору на 2023р. коли і було подано позов).

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а саме замість суми 66 780 грн. на користь позивачки стягнуто суму 47 804 грн. 15 коп., то з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 768 грн. 53 коп. (47 804 грн. 15 коп. х 1 073грн. 60 коп. : 66 780 грн. = 768 грн. 53 коп.).

Судові витрати по оплаті виготовлення експертного дослідження судового експерта ОСОБА_3 від 17.11.2023р. у розмірі 1 720грн. 80 коп. (а.с. № 16, 18-21) стягненню з відповідача на користь позивачки не підлягають, оскільки в основу рішення суду покладено висновок судового експерта ОСОБА_4 від 08.03.2024р., який надано відповідачем (а.с. № 98-105).

З іншої сторони, з позивачки на користь відповідача слід стягнути судові витрати по оплаті виготовлення висновку судового експерта ОСОБА_4 від 08.03.2024р. у розмірі 1 500 грн. (а.с. № 97), оскільки в основу рішення суду покладено саме цей висновок.

Стосовно витрат відповідача, які ним понесені по оплаті професійної правничої допомоги, яку для нього здійснювала адвокат Бондар Ю.М. за ордером від 06.03.2024р. (а.с. № 158), то приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що на користь відповідача з позивачки слід стягнути в рахунок компенсації оплати витрат на послуги адвоката суму пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні якої позивачці відмовлено, а саме у розмірі 1 875 грн. 42 коп. (66 780 грн. - 47 804 грн. 15 коп. = 18 975 грн. 85 коп. х 6 600 грн.: 66 780 грн. = 1 875 грн. 42 коп.).

Розглядаючи судові витрати на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що у постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено.

Як вбачається з долучених до заяви про стягнення судових витрат документів, відповідач 06.03.2024р. сплатив адвокату авансову суму за послуги з професійної правничої допомоги у розмірі 3 000 грн., втім п.1 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 04.03.2024р. визначена фіксована сума гонорару адвоката у розмірі 6 600 грн. Відповідно до п. 3 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 04.03.2024р. сторони погодили, що виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється у розмірі 3 000 грн., решта суми у розмірі 3 600 грн. оплачується протягом семи банківських днів після ухвалення остаточного рішення у справі (а.с. № 72-81).

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65, ч.1 ст.69 СК України, ст.ст. 368, 272 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137, 141, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легковий автомобіль марки «ВАЗ», моделі «211040» (VIN номер: НОМЕР_1 ) чорного кольору, 2011р. випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за легковий автомобіль марки «ВАЗ», моделі «211040» (VIN номер: НОМЕР_1 ) чорного кольору, 2011р. випуску у розмірі 47 804 грн. 15 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768 грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті витрат по проведенню експертизи у розмірі 1 500 грн., а також витрат по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 1 875 грн. 42 коп., а разом - 3 375 грн. 42 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.