Справа №463/5186/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Пахолко Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Львівського комунального підприємства «Княже місто» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Львівського комунального підприємства «Княже місто» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що тітка позивача ОСОБА_5 набула у власність в порядку приватизації квартиру АДРЕСА_1 . У свідоцтві про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 , виданому Львівською міською радою згідно розпорядження № 51 від 19 січня 1995 року, зареєстрованому Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 01 лютого 1995 року за № 11675, вказано, що загальна площа квартири 31,4 кв. м. Комора в підвалі - 3,0 кв. м. Комора знаходиться у цокольній частині першого поверху, на поверховому плані першого поверху у приміщенні з індексом ІІІ/9,40 (заштрихована частина приміщення). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Позивач стверджує, що набув право власності на квартиру та комору в порядку спадкування на підставі заповіту. У свідоцтві про право на спадщину за заповітом виданому 29 вересня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулик І. вказано що спадщина складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира складається з 1 (однієї) кухні та 1 (однієї) житлової кімнати. Загальна площа становить 31,4 кв. м. Житлова площа становить - 19, 0 кв. м. Комора в підвалі 3,0 кв. м. ОСОБА_1 стверджує, що почав користуватися коморою після смерті своєї тітки ОСОБА_5 , однак одного разу він виявив, що комора в підвалі (цокольній частині першого поверху) перша з ліва від входу самоправно зайнята мешканцем квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що відповідач зламав замок комори та заявив, що це його комора і почав користуватися нею, а всі речі ОСОБА_1 були привласнені ОСОБА_3 . Позивач стверджує, що намагання вирішити ситуацію призвели до скандалів з боку відповідача, згодом ОСОБА_3 взагалі закрив вхід до підвального приміщення і відмовився допускати ОСОБА_1 до нього. ОСОБА_1 зазначає, що для того щоб захистити своє право користуватися власним підвальним приміщенням звернувся до Львівського комунального підприємства «Княже місто». У відповіді від 30.11.2022 року ЛКП «Княже місто» вказало, що в документах у власників та співвласників будинку АДРЕСА_4 на право власності на квартири не зазначено літерації підвальних приміщень, які є у приватній власності. Також, ОСОБА_1 зазначає, що звертався за захистом до органів поліції, проте отримав відповідь, що факти викладені у зверненні носять цивільно-правовий характер. У відповіді на запит адвоката Комунальна установа «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» від 17.01.2023 року вказала, що в архівних документах, які були підставою для приватизації квартири АДРЕСА_1 зазначена комора площею 3,0 кв. м. без індексу та плану комори. Позивач стверджує, що покійна власниця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 1945 року народження добросовісно, відкрито, безперервно та тривалий час до приватизації квартири і комори та після приватизації у січні 1995 році аж до смерті у квітні 2021 року користувалася спірною коморою як своєю власною. Відповідач приватизував квартиру АДРЕСА_3 пізніше у 1997 році та ніколи не користувався коморою, яка належала ОСОБА_5 до її смерті. Позивач стверджує, що відповідач недобросовісно заволодів і користується вказаною коморою у підвалі. ОСОБА_1 зазначає, що право власності у ОСОБА_5 на конкретну комору у підвалі позначену на поверховому плані першого поверху у приміщенні з індексом ІІІ/9,40 виникло як з акту органу місцевого самоврядування, а саме розпорядження Львівської міської ради № 51 від 19 січня 1995 року так і з юридичного факту добросовісного, відкритого, безперервного та тривалого користування цією коморою. Позивач стверджує, що є спадкоємцем ОСОБА_5 до якого перейшли всі її права та обов`язки, тому в силу правила правонаступництва набув право власності на цю комору і вступив у права власника. Тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.06.2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Львівського комунального підприємства «Княже місто» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення передано до Галицького районного суду м. Львова за підсудністю.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.07.2023 року відкрито загальне провадження у справі.

Окрім цього, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.07.2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на комору в підвалі площею 3, 0 кв. м., що позначена на поверховому плані першого поверху у приміщенні з індексом ІІІ/9, 40 будинку АДРЕСА_4 .

16.10.2023 року від відповідача та його представника надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.11.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_5 приватизувала спірне приміщення комори. Право власності на комору перейшло у порядку спадкування до ОСОБА_1 . Позивач звертався до органів поліції щодо неправомірного захоплення ОСОБА_3 спірної комори. Право власності позивача на комору зареєстровано належним чином. ОСОБА_5 користувалась спірною коморою до своєї смерті, а позивач користувався коморою 3 місяці після її смерті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги та пояснення свого представника підтримав, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що спірне приміщення належить відповідачу, а перед тим належало колишній користувачці квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 . Квартири були приватизовані з приміщеннями у підвалі. ОСОБА_1 розбив замок та зайняв приміщення комори. ОСОБА_3 викликав поліцію щодо зайняття спільного приміщення.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить відмовити у задоволенні позову, пояснив суду, що спірною коморою користується з 1994 року. Зараз тимчасово не користується коморою, оскільки позивач зламав замки. У підвалі приміщення мають власники квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_3 , що знаходиться під сходами не належить ОСОБА_3 , оскільки таке є загальним приміщенням, там знаходився інвентар двірника, а зараз ним користуються всі мешканці. Приміщення підвалу утворилось до 1997 року. ОСОБА_3 отримав квартиру в даному будинку. Квартира та комора були опечатані, представник ЖЕКУ показав дані приміщення, які він в подальшому і зайняв.

Представник третьої особи Львівського комунального підприємства «Княже місто» у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 , на праві приватної власності, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 19.01.1995 року. Від руки в даному свідоцтві зазначено, що також ОСОБА_5 належить комора у підвалі - 3,0 кв. м. /а. с. 9/.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.09.2022 року вбачається, що приватний нотаріус ЛМНО Кулик І. посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Сулимою Н.Б., державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори 02.04.1996 року за реєстровим №6-613, спадкоємцем зазначеного у даному свідоцтві майна ОСОБА_5 , 1945 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого Львівською міською радою згідно розпорядження № 51 від 19.01.1995 року, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 01.02.1995 року за № 11675. Квартира складається з 1 (однієї) кухні та 1 (однієї) житлової кімнати. Загальна площа становить 31,4 кв. м. Житлова площа становить - 19,0 кв. м. Комора в підвалі 3,0 кв. м. /а. с. 11/.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №334205383 від 01.06.2023 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 та комора в підвалі належать на праві власності ОСОБА_1 / а. с. 12-13/.

З листа Львівського комунального підприємства «Княже місто» вбачається, що в наявних документах у власників та співвласників будинку АДРЕСА_4 на право власності на квартири не зазначено літерації підвальних приміщень, які є у приватній власності. Тому питання користування підвалами власники та співвласники будинку можуть вирішити за спільною згодою або в судовому порядку /а. с. 14/.

05.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області щодо вжиття заходів до його сусідів, які проживають за адресою: АДРЕСА_9 , котрі своїми діями перешкоджають заходити в його підвал, а також в прохід підвалу /а. с. 15/.

З відповіді ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області вбачається, що заяву ОСОБА_1 від 05.11.2022 року розглянуто. У зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та не можливістю внесення відомостей до ЄРДР перевірку даних матеріалів було припинено. Додатково поінформовано заявника, що факти викладені у зверненні носять цивільно-правовий характер / а. с. 16/.

З листа Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» від 17.01.2023 року вбачається, що в архівних документах, які були підставою для приватизації квартири АДРЕСА_1 зазначена комора площею 3,0 кв. м. без індексу та плану комори /а. с. 17/.

З свідоцтва про право власності на квартиру від 31.05.1995 року вбачається, що квартира АДРЕСА_10 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 . Машинописним чином у свідоцтві зазначено, що також ОСОБА_7 належить комора у підвалі - 3,0 кв. м. /а. с. 77/.

З свідоцтва про право власності на квартиру від 24.02.1998 року вбачається, що квартира АДРЕСА_11 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Машинописним чином у свідоцтві зазначено, що також ОСОБА_3 належить комора у підвалі - 3,0 кв. м. /а. с. 76/.

З витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168145329 від 27.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_8 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_12 / а. с. 78/.

Окрім цього, в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який є сусідом позивача, показав суду, що він був у позивача та допомагав йому заносити картоплю у підвал. Зазначив, що його комірка вмонтована на рівні його квартири. Комора має розмір приблизно 3 метри, тобто вузьке, довге приміщення. Де розташована комора відповідача не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є власником квартири АДРЕСА_10 , де проживають позивач та відповідач, показав суду, що ОСОБА_5 не мала комори в підвалі. Тільки чотири сім`ї мали комори в підвалі. ОСОБА_5 мала комору на третьому поверсі біля вбиральні. Зазначив, що проживав в будинку з 1976 року та на той час вже все було розподілено. Зараз ті комори є наявні. До того як власником квартири АДРЕСА_11 став ОСОБА_3 , квартира перебувала у власності ОСОБА_6 . ОСОБА_12 відповідач користувався весь час. Комора якою користувався ОСОБА_3 знаходиться біля комор якими користуються ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Площа кожної з комор становить приблизно 3 мери квадратні. Також, свідок зазначив, що навідується до своєї комори раз в тиждень. ОСОБА_3 користується і приміщенням під підвалом, тобто зайняв 2 приміщення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який є сусідом позивача та відповідача, показав суду, що вхід в комори є з подвір`я. Завжди коморою користувався відповідач з 1999 року. ОСОБА_5 не користувалася даним приміщенням, оскільки мала кладовку на третьому поверсі. Комора має розмір приблизно три метри квадратні. Про розподіл комор йому нічого не відомо.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 Цивільного кодексу України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, умови, що цi змiни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку власник квартири або нежитлового приміщення багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

За приписами ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжними є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), нежитловим - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У даній справі такий позов заявив ОСОБА_1 однак, останній не представив належних доказів порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів, оскільки з матеріалів справи не можливо встановити визначений позивачем порядок користування мешканцями будинку спірних нежитлових приміщень (комор), приміщення під сходами не належить відповідачу, що встановлено в суді. Не можна зробити висновок, що спірним приміщенням має право користуватись саме позивач, адже саме це приміщення не зазначене в поверховому плані та технічному паспорті площею 3 кв. м., натомість зазначено приміщення площею 9,40 кв.м., яке самовільно розділено співвласниками будинку на три приміщення. Сторони ствердили, що узаконення таких реконструйованих приміщень не проводилось, рішення відповідних органів не приймалось. Приміщення у підвалі площею 3 кв. м. на плані не визначено взагалі, тобто таке відсутнє. Також, на плані не вказано конкретне місце розташування комори, що відповідала б тій, що вказана у свідоцтві про право власності. Оскільки порядок користування спірним приміщенням відповідачем склався задовго до виникнення спору, суд вважає неможливим його змінювати.

Таким чином, позивач, заявивши вимогу про усунення перешкод у користуванні майном не представив доказів таких перешкод та доказів перебування саме спірного нежитлового приміщення у його власності чи користуванні.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивач під час судового розгляду справи, не довів ті обставини, на які посилається як на підстави своїх вимог.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Львівського комунального підприємства «Княже місто» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити нежитлове приміщення відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення проголошено15.02.2024 року о 16 год. 45 хв.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р.Юрків.