Справа № 303/5652/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року у складі судді Кость Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до Мукачівської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення сесії Мукачівської міської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулося в суд з позовом до Мукачівської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення сесії Мукачівської міської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що позивач являється співвласником квартири АДРЕСА_1 . В свою чергу, ОСОБА_1 на підставі рішення 54 сесії Мукачівської міської ради 7 скликання від 28 лютого 2019 року №1326 передана у власність земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,496 га, кадастровий номер :01:002:1127. Вказане рішення вважає протиправним, оскільки земельна ділянка передана відповідачу ОСОБА_1 за рахунок земель багатоквартирного будинковолодіння АДРЕСА_2 , з порушенням вимог статтей 42, 89 Земельного кодексу України, а також Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 42, 89 Земельного кодексу України та Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

За вказаних обставин позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення 54 сесії Мукачівської міської ради 7 скликання від 28 лютого 2019 року №1326 про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 площею 0,0496 га (кадастровий номер :01:002:1127) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:1127, що була зареєстрована державним кадастровим реєстратором відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр»; скасувати запис про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:1127, що була проведена згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення 54 сесії Мукачівської міської ради 7 скликання від 28 лютого 2019 року №1326 про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 площею 0,0496 га (кадастровий номер :01:002:1127) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:1127. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано, що житловий будинок, належний ОСОБА_1 не є багатоквартирним будинком, а є відокремленим будинком і на нього не можуть поширюватися законодавство щодо багатоквартирних будинків. Також вказано, що позивачем не доведено порушення його права користування земельною ділянкою, оскільки з виділенням ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у окремі дворогосподарства об`єктів нерухомості і набуттям ними права власності до власників перейшло одноосібне право користування на земельні ділянки за місцем їх знаходження. До указаних земельних ділянок влаштований проїзд, який фактично розділив ділянку під будинком ОСОБА_1 з іншою частиною і є землею загального користування. Зазначено, що для доведеності порушеного права позивач має довести межі, які визначають ділянку, право користування якою він претендує. З часу виділення ділянки ОСОБА_3 у 2013 році, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 у конфігурації, указаній у інвентарній справі перестала існувати як об`єкт цивільних прав.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Демченко Т.С. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник Мукачівської міської ради Тишкова І.Т. просить подану апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов частково суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 5 жовтня 1999 року є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до інформаційної довідки КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 03.05.2018 року № 57-вих, в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 станом на 01.01.2013 року зареєстровано шість квартир: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та нежитлове вбудоване приміщення № НОМЕР_1 .

Власником квартири АДРЕСА_8 у даному домоволодінні є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до даних витягу з рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28.03.2017 № 75, з метою виділення в окремі об`єкти нерухомого майна, житловому будинку літери В, загальною площею 75,40 кв.м, житловою площею 36,60 кв.м з належними до нього надвірними спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 485 кв.м на території домоволодіння по АДРЕСА_2 та належать ОСОБА_1 , присвоєно окремі поштові адреси - АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного рішення за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з даними витягу з рішення 50 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради від 29.11.2018 № 1223 відповідачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни конфігурації та площі земельної ділянки на АДРЕСА_2 , орієнтована площа 0,0496 га (а.с. 25).

Рішенням 54 сесії Мукачівської міської ради 7 скликання від 28.02. 2019 року № 1326 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1127 на АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Згідно зі ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно із ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безкоштовну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Ч.2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст.21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч.5ст. 158 ЗК України ).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 , і передача у власність відповідачу ОСОБА_1 спірної земельної ділянки порушує його права як співвласника багатоквартирного будинку

Згідно із частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи доведено, що позивач ОСОБА_2 співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із інформаційною довідкою КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 03.05.2018 року № 57-вих, в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 станом на 01.01.2013 року зареєстровано шість квартир: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та нежитлове вбудоване приміщення № НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_8 , яка виділена в окремий об`єкт нерухомого майна житловий будинок, з присвоєнням окремої поштові адреси - АДРЕСА_2 .

За будинком 53 на АДРЕСА_9 закріплена земельна ділянка площею 1361 кв. м, що підтверджується генеральним планом (схема) (а.с. 17, зворот).

З відповіді Комунального підприємства «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 28.02.2020 №45-вих вбачається, що інвентарна справа на багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 була сформована в 1975 році. У матеріалах технічної документації («Решение исполкома Мукачевского городского Совета депутатов трудящихся от 30 мая 1953 года №195» та в «Заключении 1953 года о регистарции документов на право пользования земельным участком АДРЕСА_10 » також зазначено площу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_9 ) в розмірі 1394 кв.м. (а.с. 18)

Таким чином за будинком АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка площею 1361 кв.

Згідно з ч.5 ст.10 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд. При цьому розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 Земельного кодексу України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 263/68/17, провадження № 61-13354св18.

Тобто суб`єктом права власності на прибудинкову територію може бути виключно об`єднання власників багатоквартирного будинку. До вказаного переліку можливих суб`єктів права власності на прибудинкову територію не входять ні інші юридичні особи, ні окремо фізичні особи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що спірна земельна ділянка, яка, до прийняття оспорюваного рішення, належала до земель комунальної власності не могла бути передана у власність відповідачу, оскільки суб`єктами права власності не неї можуть виступати тільки співвласники багатоквартирного житлового будинку, а рішення про передачу у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1127 по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд міською радо прийнято з порушенням вищевказаних вимог закону та порушує законні права та інтереси позивача, як співвласника багатоквартирного будинку щодо можливості користування прибудинковою територією багатоквартирного будинку.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав оспорюване рішення протиправним та скасував державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, і захистив порушені права позивача. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги, що житловий будинок, належний ОСОБА_1 , не є багатоквартирним будинком і на нього не можуть поширюватися законодавство щодо багатоквартирних будинків, також не заслуговують на увагу, оскільки даний будинок утворено саме внаслідок виділення квартири АДРЕСА_11 в окремий об`єкт нерухомого майна (житловий будинок), з присвоєнням окремої поштові адреси - АДРЕСА_2 . Питання про користування прибудинковою територією багатоквартирного будинку, в якому окремі квартири виділені в окремі дворогосподарства повинно вирішуватись відповідно до положень ст.88 ЗК України.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задоволив частково заявлений позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: