Справа № 346/3913/22
Провадження № 4-с/346/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Вербіщук О.Д.,

представника заявника адвоката Цуркан Д.Ю.,

державного виконавця Кушицької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.02.2023 року про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що 01.02.2023 року державним виконавцем вище вказаного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №70904305 щодо примусового виконання судового наказу №346/3913/22, виданого 24.10.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Вказану постанову заявник вважає незаконною з огляду на те, що місце відкриття виконавчого провадження не відповідає адресі зареєстрованого місця проживання заявника, внаслідок чого були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження, в якому заявник є боржником.

Заявник зазначає, що він повідомляв вказаний орган державної виконавчої служби про те, що місце проживання заявника зареєстроване та він фактично проживає в м. Чернівці, проте, після виконавче провадження на виконання у відповідний інший орган державної виконавчої служби за місцем проживання боржника не передавалось.

Відтак, заявник просить суд визнати неправомірною та скасувати вказану постанову, враховуючи, що дана скарга подана у встановлений законом після того як 18.07.2023 року боржник дізнався про порушення своїх прав, отримавши копії позовної заяви з додатками про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В судовому засіданні представник заявника, адвокат Цуркан Д.Ю., вимоги підтримала.

Представник вказаного органу ДВС Кушицька М.В. в судовому засіданні заперечила проти вказаної скарги та вказала, що при відкритті виконавчого провадження вона як державний виконавець діяла у відповідності до чинного законодавства, та оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена у відповідності до вказаної у виконавчому документі адреси місце проживання боржника: " АДРЕСА_1 ". Тому ця державний виконавець просить в задоволенні скарги просить відмовити.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилась, її представник, адвокат Чобанюк М.М. 21.09.2023 року подав заяву, в якій просить розгляд скарги проводити без його участі.

Суд, перевіривши матеріали справи і оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.10.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ №346/3913/22, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В даному судовому наказі зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 як боржника вказано " АДРЕСА_1 ".

01.02.2023 року стягувач ОСОБА_2 звернулась до вказаного відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця цього відділу Кушицької М.В. від 01.02.2023 року відкрито виконавче провадження №70904305 щодо примусового виконання вказаного судового наказу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які визначено Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 3 цього Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі судових наказів.

За змістом пункту 1 частини першої статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 24 зазначеного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем розташування його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За текстом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 20.11.2012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Таким чином, відомості щодо місця проживання особи, міститься в Єдиному державному демографічному реєстру, в який інформація вноситься шляхом інформаційної взаємодії відомчої інформаційної системи розпорядника Реєстру та реєстрів територіальних громад.

Судом досліджено наданий заявником витяг з реєстру Чернівецької територіальної громади, сформований 04.12.2023 року за №2023/009943360, з якого вбачається, що місцем реєстрації/декларування заявника ОСОБА_1 , починаючи з 28.05.2002 року, є АДРЕСА_2 .

Аналогічна інформація міститься в наданих заявником копій сторінок його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_1 , в якому 28.05.2002 року внесено відмітку щодо зареєстрованого місця проживання заявника - АДРЕСА_2 .

У виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

Так, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.

Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.

За таких обставин, примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

Визначення місця подання виконавчого документа до виконання щодо позивача (як фізичної особи боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 року у справі № 380/9335/20 та від 31.03.2021 в справі №380/7750/20.

Що стосується доводів державного виконавця вказаного органу ДВС щодо відкриття виконавчого провадження відповідно до зазначеної у виконавчому документі адреси зареєстрованого місця проживання боржника, суд зазначає наступне.

У постанові від 15.07.2021 року у справі № 380/9335/20 Верховний Суд констатував, що саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.

Не стільки номінальна адреса проживання боржника, скільки його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону № 1404-VIII.

Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Відповідні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 в справі №380/7750/20.

Суд звертає увагу, що у справі №380/7750/20, яка була переглянута Верховним Судом, як і у даній справі інформація про «адресу проживання» боржника була повідомлена саме стягувачами. Проте, якщо зареєстроване місце проживання боржника має офіційне підтвердження (відповідні відомості зазначено у паспорті громадянина України та Єдиному державному демографічному реєстрі), то «адреса проживання» у цьому випадку базується виключно «на словах» стягувача (тобто особи, яка у виконавчому провадженні є заінтересованою стороною) (п.78 Постанови від 31.03.2021 у справі №380/7750/20).

При цьому, відсутність прямої вказівки в Законі України «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом імовірних порушень прав боржника з боку виконавця суб`єкта владних повноважень.

Нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо).

Так, аналіз положення статей 9, 18 Закону № 1404-VIII, статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону № 5492-VI, вказують на те, що виконавець має реальну можливість перевірити місце перебування боржника шляхом перевірки необхідної інформації в Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

Суд уважає за необхідне також звернути увагу на положення пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIIІ, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У межах даної справи органом ДВС не надано доказів того, що державним виконавцем здійснювалась перевірка відповідності зареєстрованого місця проживання боржника фізичної особи адресі боржника, вказаній у виконавчому документі.

При цьому слід наголосити, що в матеріалах виконавчого провадження міститься заява боржника, якою він повідомив орган ДВС про факт реєстрації місця проживання боржника поза межами території, на яку поширюється юрисдикція цього органу.

Доказів перебування, місцезнаходженням майна або роботи боржника в межах адміністративно-територіальних одиниць на які поширюється повноваження Коломийського відділу ДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що розглядувана скарга є обгрунтована і підлягає задоволенню. Отже, оскаржувану постанову від 01.02.2023 року слід визнати неправомірною та скасувати.

Строк на подання вказаної скарги підлягає поновленню, оскільки про порушення своїх прав боржник дізнався 18.07.2023 року, отримавши того дня копії позовної заяви з додатками про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

На підставі наведеного, ст. 24, 74 Закону України «Про виконавче провадження», , керуючись статями 127, 447-451 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

поновити строк на подання даної скарги.

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Кушицькою Мар`яною Василівною 01.02.2023 року, про відкриття виконавчого провадження №70904305 щодо примусового виконання судового наказу №346/3913/22, виданого 24.10.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: Калинюк О. П.