Провадження № 2/357/830/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

15.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами зв`язку, який зареєстрований судом 19.09.2023, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , яка була зареєстрована та проживала за адресою: с. Попівка, Канівський район, Черкаська область до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а потім переїхала проживати у Київську область, де проживала разом із нею за однією адресою. Останні шість місяців по день смерті мати проживала без реєстрації разом із братом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді земельної частки (пай), розміром 2,94 умовних кадастрових гектари, без визначення меж в натурі на місцевості в Колективному с/г підприємстві «Славутич», що розташована на території с. Попівка, Канівського району Черкаської області. 27.06.2023 вона звернулася до Узинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , та отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Також, вона довідалася, що державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 70422813, щодо майна померлої матері, але свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Вона пропустила встановлений законодавством строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: фактично мати проживала постійно разом із нею без реєстрації в період з 01.12.1999 по 20.08.2005 за адресою: АДРЕСА_1 , а в період з 30.08.2005 по 30.10.2008 мати проживала разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 ; на час відкриття спадщини вона мала малолітнього сина ОСОБА_6 (11 років); ІНФОРМАЦІЯ_4 вона поховала свого чоловіка ОСОБА_7 і залишилася з малолітнім сином сама; на день смерті матері та після її смерті вона була вагітна, перебувала на обліку з ІНФОРМАЦІЯ_5 і народила сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_7 вона народила дочку ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_8 народила дочку ОСОБА_10 ; з 14.10.2010 вона має статус багатодітної матері та усіх дітей ростила в основному сама; за 5 місяців до смерті матері вона поховала сина ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_10 поховала сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 поховала сина ОСОБА_12 , який служив у лавах ЗСУ; в період з 31.09.2003 по 07.12.2012 вона працювала в СВГ «Розаліївський» телятницею з шестиденними робочими днями з одним вихідним днем неділя, початок роботи з 06:00 год до 20:00 год обідня перерва з 12:00 год до 14:00 год; вона проживає із дітьми в однокімнатному будинку і має скрутне матеріальне фінансове становище, земельних паїв немає. Тому, просила визначити їй додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

09.10.2023 судом постановлено ухвалу, про прийняття до розгляду позовної заяви, відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання та витребування з Узинської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи №51/2023 з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти), щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

06.11.2023 судом отримано докази, на виконання ухвали суду від 09.10.2023.

28.11.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті.

Позивачка - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник позивачки адвокат Діденко Олег Васильович у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідачка - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлений належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що у позовній заяві позивачка сама стверджує щодо проживання спадкодавця до дня смерті разом із ним, тобто позивачка не має права на спадкування за законом та пропустила строк для прийняття спадщини. В постанові ВС від 17.10.2018 у справі № 681/203/17-ц зазначено, що поновленню підлягає строк, якщо часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини і датою звернення до суду з позовною заявою щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини є незначним, однак, в даному випадку позивач звернулася з позовом після сплину більш ніж 14 років після смерті спадкодавця дізнавшись, що він має намір оформити право на спадщину за законом, адже має таке право. Тому, просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08.06.2022 у справі № 1303/1459/12).

З матеріалів справи (а.с. 7-8,22-31,140-144) вбачається, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 20 листопада 2008 року; з 28 січня 1998 року перебувала з ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_13 » на ОСОБА_14 » та в період даного шлюбу народилися діти: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_15 ; з 31 жовтня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_18 » та в період даного шлюбу народилися діти: ОСОБА_19 , 2005 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_20 , 2001 року народження, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_19 ; з 14 жовтня 2010 року їй видано посвідчення № НОМЕР_1 та має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей; з 30.09.2003 по 07.12.2016 працювала телятницею в СВК «Розаліївський».

Встановлено, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , який зареєстрований та проживає з 24.05.2007 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , яка зареєстрована та проживає з 05.10.2000 за адресою: АДРЕСА_4 , є дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років у селі Розаліївка Білоцерківського району Київської області, що підтверджено матеріалами справи (а.с.11,13,14,22,49-50,57-59,84,85).

З матеріалів справи (а.с.13-14,32,84,87-90,99) вбачається: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , проживала в с. Попівка, Канівського району Черкаської області разом із дітьми: ОСОБА_2 , ОСОБА_24 та ОСОБА_3 та 30 вересня 1997 року вибули на інше місце проживання до Київської області; згідно довідки Розаліївського старостинського округу № 9 Узинської міської ради від 26.01.2023 за № 09/17-18-17 ОСОБА_5 проживала до дня смерті без реєстрації по АДРЕСА_1 та разом із нею проживали та зареєстровані: син - ОСОБА_2 та онук ОСОБА_25 ; після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно: право на земельну частку (пай), розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі в Колективному с/г підприємстві «Славутич», розташованого на території с. Попівка, Канівського району Черкаської області, що належало їй на підставі копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР№ 038673, виданого Канівською районною державною адміністрацією Черкаської області на підставі рішення (розпорядження) № 188 від 19 червня 1996 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19.06.1996 за № 83.

З матеріалів справи (а.с.75-101) встановлено: спадкова справа № 51/2023 (номер у Спадковому реєстрі: 70423813) щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , заведена Узинською державною нотаріальною конторою 22.03.2023 на підставі заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , від 22.03.2023 за № 2/3; 23 березня 2023 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , а саме: право на земельну частку (пай), розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі в Колективному с/г підприємстві «Славутич», розташованого на території с. Попівка, Канівського району Черкаської області; 27 червня 2023 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , оскільки вона вважається такою, що не прийняла спадщину, так як не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в строк шість місяців з дня відкриття спадщини.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, ч.3,ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1269 ЦК України (в редакції чинній станом на час виникнення правовідносин), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України (з змінами, внесеними згідно із Законами № 2435-VI від 06.07.2010, № 1709-VII від 20.10.2014) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він вважається таким, що прийняв спадщину, що підтверджено належними та допустимими доказами у справі, тому йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем та не подали у встановлений строк (6 місяців) заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, отже вважаються такими, що не прийняли спадщину.

Суд не приймає визнання позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки визнання ними позову суперечить нормам законодавства та порушує інтереси відповідача ОСОБА_3 , враховуючи, що саме він є спадкоємцем який прийняв спадщину та не надавав письмової згоди на прийняття спадщини іншими спадкоємцями, які пропустили строк для її прийняття.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Позивачка у підтвердження вимог посилається на те, що вона пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою прийняття спадщини з поважних причин, оскільки являється багатодітною матір`ю, сама виховувала дітей, у період вказаного строку була вагітною, за 5 місяців до смерті матері вона поховала сина ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), в період з 31.09.2003 по 07.12.2012 вона працювала в СВГ «Розаліївський» телятницею з шестиденними робочими днями з одним вихідним днем неділя, початок роботи з 06:00 год до 20:00 год обідня перерва з 12:00 год до 14:00 год, проживає із дітьми в однокімнатному будинку і має скрутне матеріальне фінансове становище.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини, відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19).

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.02.2024 у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23) зазначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Позивач, обґрунтовуючи неможливість своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини, фактично має на увазі період часу починаючи з 21 квітня 2009 року до 21 жовтня 2009 року (шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини).

З доказів поданих позивачкою, які датовані за вказаний період, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_17 , мала дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_20 , 2001 року народження, з 05.08.2009 вона стала на облік по вагітності та ІНФОРМАЦІЯ_24 народила сина ОСОБА_21 .

З індивідуальної карти вагітної та породіллі (а.с.16-21) вбачається, що загальний стан здоров`я ОСОБА_1 у вказаний період задовільний.

З копії трудової книжки (а.с.24) вбачається, що позивачка в період з 31.09.2003 по 07.12.2012 працювала в СВГ «Розаліївський» телятницею.

Згідно посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.23), сім`я ОСОБА_1 отримала статус багатодітної сім`ї з 14 жовтня 2010 року.

Щодо акту про визначення місця проживання (а.с.15), то суд не приймає його до уваги, оскільки даний доказ є недопустимим, а також, він не підтверджує дійсні обставини справи, які входять до предмету доказування.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні дала показання, що являється сусідкою позивачки з 2003 року. У період з 2005 по 2008 роки ОСОБА_5 проживала разом із дочкою, позивачкою у справі, та оскільки остання мала багато дітей ОСОБА_5 було з ними важко жити і вона з 2008 року почала проживала разом із сином ОСОБА_2 та у травні 2009 року вона померла в с. Розаліївка.

Разом з тим, свідчень щодо істотних труднощів для подання заяви до нотаріуса у позивачки, в період з 21 квітня 2009 року до 21 жовтня 2009 року, вказаний свідок не надала.

У даному випадку, шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 21 жовтня 2009 року, а позивачка звернулася до нотаріуса з питанням прийняття спадщини у червні 2023 року, через 14 років, та не надала до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини та зволікання зі зверненням до нотаріуса із відповідною заявою у період з 21 квітня 2009 року до 21 жовтня 2009 року.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований, тому не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 1218, 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. 12, 13, 76 -81, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_25 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_26 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_27 , місце проживання: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_4 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_28 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_8 ), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.02.2024.

Суддя О. В. Бондаренко