Дата документу 08.02.2024 Справа № 336/1626/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/1626/21 Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Пр. №22-ц/807/178/24Повний текст рішення складено 14.09.2022 року Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2022 року у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі КОНЦЕРН «МТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з жовтня 2014 року по січень 2021 року включно у розмірі 40317,03 грн., від оплати яких на його користь відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дацюк О.І. (а.с. 9).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 12-13) провадження у цій справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2022 року (а.с. 18-20) позов Концерну «МТМ» у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Концерну «МТМ» () заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2014 року по січень 2021 року включно у розмірі 40317,03 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 27-40) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове рішення, яким позов КОНЦЕРНУ «МТМ» залишити без задоволення, стягнути з позивача судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн., постановити ухвалу щодо визнання протиправних дій позивача зловживанням процесуальними правами та притягнути його до відповідальності у відповідності до вимог закону.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 61).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 107) провадження за вищезазначеною справою відкрито 28 листопада 2023 року, дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 109).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн.

Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов`язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи.

Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати.

Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму.

Проте, ці пункти втрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач КОНЦЕРН «МТМ» не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів апеляційного суду взагалі.

Апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у тому числі обґрунтована існуванням судового наказу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2011 року в іншій цивільній справі ЄУН № 2н-245/11, виданим раніше також суддею Гончар М.С. (а.с.35), та якій начеб - то було у подальшому, зі слів апелянта, скасовано, та копію якого апелянт не надала у матеріали цієї справи.

Проте, відводів суддям учасниками справі у цій справі не заявлено та самовідводи, у тому числі судді-доповідача Гончар М.С. у цій цивільній справі ЄУН 336/1626/21 на підставі ст. ст. 36 (підстави відводу та самовідводу судді), 37 (Недопустимість повторної участі судді в розгляді справи) ЦПК України відсутні.

Оскільки:

- в силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України … рішення… судді в інших справах… не може бути підставою для відводу;

- за змістом ст. 37 ЦПК України розгляд суддею-доповідачем Гончар М.С. розглядаючи іншої цивільної справи ЄУН № 2н-245/11 у суді першої інстанції за участю тих самих учасників справи, не виключає розгляд цієї цивільної справи ЄУН 336/1626/21 як суддею-доповідачем в суді апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись повністю погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, в силу вимог ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України, яке є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

І хоча, апеляційним судом встановлено, що :

-ухвалою суду першої інстанції (а.с. 12-13) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,

- проте у цій ухвалі прямо зазначено: «… Встановити відповідачеві 10-денний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження…Повідомити відповідачеві про право протягом 15-ти календарних днів з дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, в якому викласти заперечення проти позову…»,

-однак, у матеріалах цієї справи наявні лише:

= лист Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації в установленому законом порядку місця проживання відповідача ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою АДРЕСА_1 з 22.06.1977 по 31.03.2009 (а.с.11), в силу вимог ст. 187 ч. 10 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі; подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади;

- враховуючи, що дана справа розглядалась судом першої інстанції без виклику осіб, а отримана судом першої інстанції інформація не давала останньому можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 саме на час розгляду цієї справи останнім, то суд першої інстанції мав доводити до відома відповідача ОСОБА_1 ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження та оскаржуване рішення суду у цій справі через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади, щоб забезпечити право відповідача у тому числі на відзивна вищезазначену позовну заяву позивача взагалі та на заяву про застосування позовної давності у цій справі зокрема, проте, докази останнього у матеріалах цієї справи відсутні;

= супровідний лист про направлення у тому числі відповідачу ОСОБА_1 судом першої інстанції копії вищезазначеної позовної заяви позивача та копії ухвали про відкриття провадження у цій справі судом першої інстанції (а.с.14),

= конверт із копією вищезазначеної позовної заяви позивача та копії ухвали про відкриття провадження у цій справі судом першої інстанції у тому числі на ім`я відповідача ОСОБА_1 , що повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 16-17),

-тобто у цій справі відсутні допустимі докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 у цій справі про наявність такої справи на розгляді у суді першої інстанції та вручення їй копії позовної заяви позивача та ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі, які б могли свідчити про її обізнаність про цю справу взагалі,

-оскільки, згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі ЄУН 752/11896/17-ц, приписи ЦПК України…не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи;

- і апелянт відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує свою вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у тому числі такою підставою (а.с. 28-29),

- належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Разом із тим, в іншій частині апеляційний суд частково погоджується із висновками суду першої інстанції у цій справі .

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22.06.1977 року по 31.03.2009 року (а.с.11).

Згідно із інформацією від 16.02.20212 року з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (1/1) на підставі свідоцтва про спадщину №3-4641, виданого П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 14.11.2008 року, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 14.01.2009 (а.с.7).

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує.

За розрахунком позивача за період з жовтня 2014 року по січень 2021 року включно за адресою АДРЕСА_1 надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались відповідачем не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 40317,03 грн. (а.с.5-6).

При вирішенні цієї справи по суті суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189.

Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_1 , як власник вищезазначеної квартири, у відповідності до ст. ст. 319 ч. 4, 322 ЦК України зобов`язана утримувати належне йому майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, саме така правова позиція викладена у постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами, відповідач, яка на час розгляду цієї справи судом першої інстанції не зареєстрована за адресою надання послуг, проте, є власником квартири, зобов`язана утримувати належне їй майно.

Проте, розмір заборгованості, якій підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі, підлягає уточненню апеляційним судом до розміру 28191,40 грн. з таких підстав.

Оскільки, вартість послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання позивача нараховувалась позивачем належному відповідачу ОСОБА_1 у цій справі, саме як власнику квартириу період нарахування заборгованості з централізованого опалення та гарячого водопостачання вищезазначеної квартири - пропорційно опалюваній площі цієї квартири незалежно від її проживання (непроживання), реєстрації (нереєстрації) у цій квартирі з урахуванням (неурахуванням) показів лічильника в квартирі відповідача в залежності від наявності (відсутності) повірки останнього та з урахуванням показів будинкового лічильника, у період з 01.10.2014 року по 31.12.2021 року включно, що не спростовано апелянтом у цій справі.

Згідно з розрахунком суми заборгованості відповідача ОСОБА_1 надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2014 року по 31.01.2021 року включно складає 40317,03 грн. (розрахунок позивача а.с. 5-6), від сплати якої відповідач ОСОБА_1 на користь позивача у добровільному порядку ухиляється.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні і відповідачем ОСОБА_1 апеляційному суду не надані (квитанції про сплату будь-яких щомісячних платежів відповідачем та/або покази лічильника, які не були враховані у вищезазначеному розрахунку заборгованості відповідача, контрозрахунок заборгованості відповідача по вищезазначеній квартирі тощо).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно вважав позов позивача у цій справі обґрунтованим саме в частині загального розміру вищезазначеної заборгованості відповідача перед позивачем.

Оскільки:

- суд першої інстанції не мав права за власною ініціативою без заяви сторони відповідача про застосування позовної давності (яка у матеріалах цієї справи була відсутня станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції) вирішувати питання про застосування позовної давності у цій справі до будь-якої вищезазначеної заборгованості відповідача, у тому числі починаючи з 01.10.2014 року,

- а апеляційний суд вже має право при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах необізнаності відповідача ОСОБА_1 про наявність цієї справи у суді першої інстанції та заяви останньої про її застосовування у цій справі (апеляційна скарга в апеляційному суді - а.с. 30-31) в силу вимог ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК України,

- однак, при цьому апеляційним судом також встановлено, що:

= хоча і позивач КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача про стягнення вищезазначеної заборгованості за період з 01.10.2014 року по 31.01.2021 року включно 04.03.2021 року (відмітка суду на позові а.с. 1) та, відповідно, заборгованість відповідача, нарахована позивачем за період з 04.03.2018 року по 31.01.2021 року включно знаходиться в межах загального (трирічного) строку позовної давності стосується заборгованості,

= проте, з урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , яким було доповнено ЦК України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID -19) від 30.03.2020 року № 540-ІХ , під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання корона вірусної хвороби (COVID -19), строки, визначені у тому числі ст. 257 ЦК України (Загальна позовна давність)..., продовжуються на строк дії такого карантину (з 12.03.2020 року до 01.07.2023 року загальновідома інформація - ст. 82 ч. 3 ЦПК України), строк позовної давності застосовується апеляційним судом у цій справі до вимог позивача до 12.03.2017 року, враховуючи, що у період нарахування позивачем вищезазначеної заборгованості відповідачу за період з 01.10.2014 року по 12.03.2017 року були відсутні щомісячні проплати взагалі (а.с.5-6).

Оскільки, в межах строку позовної давності знаходяться позовні вимоги позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення вищезазначеної заборгованості у цій справі, які є обґрунтованими, а саме за період з 01 квітня 2017 (оплата за отримані в березні 2017 року послуги сплачується наступного місяця у квітні 2017 року) року по 31 січня 2021 року включно у сумі 28191,40 грн. (розрахунок: сума заборгованості станом на 31.01.2021 року включно 40317,03 грн. сума заборгованості станом на 31.03.2017 року включно 22304,47 грн., розрахунок заборгованості позивача а.с. 5-6).

В апеляційній скарзі у цій справі відповідач ОСОБА_1 також посилалася на зловживання позивачем КОНЦЕРНОМ «МТМ» своїми процесуальними правами та звернення останнього до суду з позовом до ОСОБА_1 про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме: часткове співпадіня періоду її заборгованості перед позивачем за тією самою адресою, питання про яку вже було вирішено судом в іншій цивільній справі.

Проте, апеляційним судом у цій справі було досліджено витяги з Державного реєстру судових рішень всіх судових рішень (а.с. 112-121), на які посилалась апелянт у своїй апеляційній скарзі у цій справі та встановлено відсутність підстав для закриття провадження у цій справі в будь-якій частині та взагалі (ст. 255 ч. 1 п. 3 ЦПК України (набрала законної сили рішення суду …ухвалені… з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав…).

Так, апеляційним судом встановлено, що в листопаді 2015 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся з позовом до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за інший період, а саме: з січня 2011 року по вересень 2014 року.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та апелянтом апеляційному суду не надані.

Так, апеляційним судом встановлено (а.с. 112-121), що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2016 року у справі № 336/8313/15-ц позов КОНЦЕРНУ «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період з січня 2011 року по вересень 2014 рокуу розмірі 7294,87 грн. задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2017 року у справі № 336/8313/15-ц заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2016 року по справі № 336/8313/15-ц за позовом КОНЦЕРНУ «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води скасовано. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року у справі № 336/8313/15-ц передано цивільну справу за позовом КОНЦЕРНУ «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року у справі № 336/8313/15-ц позов КОНЦЕРНУ «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води залишено без задоволення (в ЄДРСР наявна лише вступна та резолютивна частини цього рішення, тому встановити підстави відмови у позові (позовна давність тощо) апеляційному суду не представляється можливим, однак відсутні докази перегляду останнього в апеляційному чи касаційному порядку в ЄДРСР також).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що судові рішення в іншій вищезазначеній справі № 336/8313/15-ц, хоча і стосується тих самих сторін та має той самий предмет спору стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, проте стосується іншого періоду заборгованості, не впливають на правильність рішення у цій справі та не мають преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Крім того, оскільки, спір у цій справі виник із приводу нерухомого майна, а саме з приводу заборгованості відповідача за постачання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у квартиру відповідача, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , то в такому разі саме Шевченківський районний суд м. Запоріжжя був належним судом для розгляду цієї справи, як суд за місцезнаходженням такого майна Шевченківський район м. Запоріжжя (ст. 30 ЦПК України «Виключна підсудність»).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в іншій частині є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію цього відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині задоволення позовних вимог позивача, з урахуванням встановлених апеляційним судом фактичних обставин цієї справи, відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції будь-яких належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень у цій справі проти позову позивача по суті та, відповідно, у спростування останнього у цій справі в частині його задоволення апеляційним судом в межах строку позовної давності.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України також сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

При цьому, апелянт також просила у своїй апеляційній скарзі (а. сС. 40) апеляційний суд постановити ухвалу про визнання протиправних дій позивача зловживанням процесуальними правами та притягнути його до відповідальності у відповідності до вимог закону.

Дійсно, в силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи…постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Проте, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, апеляційним судом не встановлено будь-якого зловживання будь-якими процесуальними правами у цій справі КОНЦЕРНОМ «МТМ», як позивачем, взагалі.

Також, апеляційним судом не встановлено підстав, передбачених ст. 262 ЦПК України, для постановлення у цій справі окремої ухвали на адресу КОНЦЕРНУ «МТМ», як юридичної особи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2022 року у цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову); позов КОНЦЕРНУ «МТМ» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2014 року по січень 2021 року включно у розмірі 28191,40 грн., в іншій частині вимог відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 10,13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача та позову позивача лише частково при вищевикладених обставинах,

-позивач має права на компенсацію за рахунок відповідача судового збору за позовну заяву у розмірі 1587,28 грн. (розрахунок: 2270,00 грн. (а.с. 3) сплачений позивачем судовий збір за позову заяву * сума задоволених вимог позову 28191,40 грн./сума заявлених вимог позивача 40317,03 грн. а.с. 20),

-відповідач має права на компенсацію за рахунок позивача судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 1024,08 грн. (розрахунок: 3405,00 грн. сплачений відповідачем судовий збір за апеляційну скаргу в частині задоволення всіх вимог позивача (а.с.88) * сума задоволених вимог апеляційної скарги відповідача у розмірі 12125,63 грн.(40317,03 грн. - 28191,40 грн.)/сума заявлених вимог позивача 40317,03 грн.)

-в силу вимог ст. 141 ч. 10 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом позову позивача та апеляційної скарги відповідача, з відповідача на користь позивача в порядку взаємозаліку слід стягнути 563,20 грн. (розрахунок: 1587,28 грн. - 1024,08 грн.).

Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371 372, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2022 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову).

Позов Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2014 року по січень 2021 року включно у розмірі 28191,40 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» () судовий збір у розмірі 563,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 08.02.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.