Справа № 572/2027/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача адвоката Савчука Р.Р

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Панчелюги К.М.

відповідача-позивача ОСОБА_3

представника відповідача-позивача- адвоката Панчелюги К.М.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості.

Позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 грн. та вартість понесених ним судових витрат.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що в лютому 2021 року з метою рекламування своєї підприємницької діяльності він мав намір створити власний інтернет сайт. З цією метою в мережі Інтернет знайшов оголошення ОСОБА_4 , який згідно із інформацією, що міститься в такому оголошенні пропонував послуги із створення вказаних електронних ресурсів. В подальшому він зателефонував зазначеній особі. ОСОБА_5 повідомив, що за надані послуги необхідно перерахувати на його банківський рахунок передоплату в сумі 6 000,00 грн., після чого ним протягом 5-ти днів буде надіслано на його адресу примірник договору про надання послуг, який він повинен підписати. Для перерахунку грошових коштів, ОСОБА_5 надав йому реквізити банківського рахунку, а саме номер банківської картки в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 . 3 березня 2021 року о 13 год. 28 хв. ним було перераховано з власного банківського рахунку в АТ КБ «Приватбанк» (IBAN - НОМЕР_2 , банківська картка № НОМЕР_3 ) на наданий ОСОБА_6 банківський рахунок грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. Однак, станом на сьогоднішній день ОСОБА_5 не надіслав на його адресу примірник договору про надання послуг та не надав йому будь-які послуги. Ознайомившись із деталями проведеного ним платежу він виявив, що банківський рахунок згідно із карткою № НОМЕР_1 належить не ОСОБА_7 , а ОСОБА_2 з якою він в будь-яких правовідносинах не перебував. Намагався з`ясувати у ОСОБА_8 у зв`язку із чим він надав йому реквізити банківського рахунку іншої особи, однак від спілкування він ухиляється. Враховуючи наведене він звернувся 01.06.2021 року листом до ОСОБА_2 із вимогою повернути до 15.06.2021 року безпідставно отримані нею кошти, однак такий лист повернувся без вручення у зв`язку із тим, що адресат відмовився від отримання поштового відправлення. За таких обставин очевидно, що ОСОБА_2 безпідставно утримує належні йому грошові кошти в сумі 6 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 , представник позивача-відповідача адвокат Савчук Р.Р., який діє згідно ордеру серія АТ № 1021790 від 28.02.2022р. заявлені позовні вимоги підтримали у межах доводів позовної заяви і просили суд позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 не визнали та заперечили проти її задоволення з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, відповідний правочин у письмовій формі не підготували та не підписали, у зв`язку із чим договір між ними фактично не був укладений. Будь-яких доказів, які б спростували вказані обставини ОСОБА_3 до матеріалів справи не долучено. Долучені ОСОБА_3 матеріали, які він найменує перепискою у месенджері Viber не є належним та допустимим доказом, оскільки: по-перше такі матеріали відображають недостовірну інформацію, а по-друге вказані документи не містять реквізитів необхідних для з`ясування та підтвердження достовірності таких документів, зокрема електронного чи особистого підпису сторін.

Позовна заява ОСОБА_3 містить істотні суперечності щодо проведення оплати за проведену роботу. Окрім цього позивач за зустрічним позовом зазначає, що він спільно зі своєю дружиною ОСОБА_9 надає послуги з розробки та просування електронних сторінок для бізнесу. Однак вказані доводи не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Так, згідно із відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій ФОП ОСОБА_2 у відповідності до відповідного класифікатора видів економічної діяльності здійснює підприємницьку діяльність у сфері дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД 73.20) та інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (КВЕД 47.99), а отже жодного відношення до створення Інтернет сайтів немає. Водночас відомості про ОСОБА_3 у вказаному реєстрі взагалі відсутні. ОСОБА_1 , як він пізніше з`ясував, перерахував грошові кошти на рахунок ОСОБА_2 з якою взагалі в будь-яких правових відносинах не перебував. За таких обставин очевидно, що ОСОБА_2 безпідставно утримує належні ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Панчелюга К.М. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала і просила суд у задоволенні позову відмовити.

Свою правову позицію відповідачка ОСОБА_2 обґрунтувала у письмових поясненнях, які підтримала представник відповідачки у судовому засіданні. ОСОБА_3 її чоловік. Вони разом займаються наданням послуг з розробки та продажу інтернет-сторінок. На даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, тому допомагає чоловікові шукати клієнтів та вести з ними перемовини. Оплата за надані послуги надходить на банківські рахунки, як її так і чоловіка, залежно від того як зручно клієнтам. Жодних непорозумінь з клієнтами стосовно оплати послуг чи якості своєчасності виконання зобов`язань у них ніколи не виникало.

Дійсно, у лютому 2021 року до них звернувся позивач за допомогою у розробці власного інтернет-сайту та сторінок у соціальних мережах - фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram) з метою рекламування власної підприємницької діяльності з продажу мотоциклів, квадроциклів.

В період з лютого по квітень 2021 року між позивачем та її чоловіком ОСОБА_3 обговорювались та погоджувались усі деталі замовлення, виконання і співпраці зі створення, наповнення сайтів. Активно велась переписка у мобільному додатку Viber (вайбер), з якої слідує, що між позивачем як Замовником, з однієї сторони, та ОСОБА_10 як Виконавцем, з іншої сторони, було укладеного усний договір. Сторони домовились, що для того, аби розпочати роботу необхідно здійснити передоплату в сумі 6 000 (шість тисяч) гривень. Позивач та ОСОБА_3 дійшли згоди, що інша частина суми в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн., буде сплачена двома частинами 6 та 2 тисячі гривень після того, як робота буде виконана.

Оскільки передоплата в розмірі 6000 грн. була отримана, вони продовжили працювати над завершенням інтернет-сторінки. Скарг на повернення коштів у зв`язку із помилковим зарахуванням зі сторони позивача до моменту подання позову до суду також не надходило.

Після виконання всіх робіт, ОСОБА_3 повідомив позивача про закінчення надання послуг з виготовлення сайтів та розміщення на них реклами та попросив сплати решту обумовленої сторонами суми і попередив про те, що у випадку її несплати, сайт буде заблоковано. Після того, як між позивачем та відповідачем з`явилось непорозуміння з приводу доплати обумовленої суми , сторони тимчасово зупинили співпрацю до моменту проведення повної оплати. Тобто, від виконання зобов`язань відмовився саме позивач. Робота по створенню сайтів та їх реклами, була готова в тому обсязі, порядку та в строки, про які сторони домовлялись між собою. Однак, позивач вирішив звернутися до суду і стягнути з відповідача передоплату в розмірі 6 000 (шести тисяч) гривень, що є, на його думку, безпідставно набутими коштами. Жодних листів з вимогами ні вона, ні її чоловік ОСОБА_3 - не отримували. Подання позову про повернення безпідставно набутих грошових коштів є необгрунтованим, оскільки, позивач вводить в оману суд, стверджуючи в позовній заяві те, що йому не було відомо чому саме на її картковий рахунок надійшли кошти й те, що жодних послуг йому не було надано. Наведені вище факти можуть бути спростовані доказами скріншотами листування, показами свідка, а головне - поясненнями самого ОСОБА_3 як безпосереднього Виконавця роботи.

Тобто вважає, що між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, умови договору виконані частково, що визнається самим же позивачем, а тому підстави для повернення грошових коштів Позивачу - відсутні.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав поданий до суду позов у межах його доводів та просив задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, просив визнати укладеним договір про надання послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнати грошові кошти сплачені ОСОБА_1 на картку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 6000 (шести тисяч) гривень передоплатою за надані послуги ОСОБА_3 . Задоволити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень, та судові витрати по справі в розмірі 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Свої доводи обґрунтував наступними доводами.

У лютому 2021 року між ним та ОСОБА_1 виникли договірні відносини з приводу надання послуг зі створення сайтів та початкового просування інтернет-сторінок в соціальних мережах - фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram) з метою рекламування підприємницької діяльності останнього, а саме: продажу мотоциклів, квадроциклів, скутерів, електросамокатів, електроскутерів, електровелосипедів.

Відповідач звернувся до ньго як до спеціаліста з розробки електронних сторінок для бізнесу через рекомендацію їхнього постійного клієнта,якому ним вже неодноразово надавались такі послуги.

В усній формі, шляхом переписки у мобільному додатку «Viber» та телефонних розмов, вони з відповідачем дійшли згоди щодо усіх істотних, умов правочину про надання послуг. Власне предметом договору була конкретна послуга - створення та початкове просування інтернет сайту та сторінок в соціальних мережах - фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram) з метою рекламування підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а саме: продажу мотоциклів, квадро циклів, скутерів, електросамокатів, електроскутерів, елктровелосипедів. Стосовно ціни наданих послуг, то вони дійшли згоди, що відповідач, як замовник, обирає повний пакет послуг зі знижкою, а саме: 14 000 грн., який включає в себе створення інтернет-сторінки - веб-сайту, сторінок в фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram) , наповнення їх усіма необхідними деталями, які згодом могли редагуватися самим відповідачем, рекламуванням цих сторінок в пошуковому сервісі Google, мережах - фейсбук (Facebook), інстаграм (Instagram), а також технічна підтримка виконаної ним роботи терміном на один рік.

Представник позивача за позовом ОСОБА_3 - адвокат Панчелюга К.М. підтримала зустрічну позовну заяву, з підстав, що викладені у зустрічному позові.

Ухвалою суду від 29.10.2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 , яка 27.10.2021 надійшла з Сарненського районного суду Рівненської області, до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, призначений розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою суду від 02.02.2022 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та стягнення заборгованості. Замінено судове засідання у справі підготовчим засіданням та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі у якості третьої особи за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 17.05.2022 р. закрите підготовче засідання, призначений судовий розгляд з викликом учасників справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що у лютому 2021 року до ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_1 за допомогою у розробці власного інтернет-сайту та сторінок в соціальних мережах - фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram) з метою рекламування власної підприємницької діяльності з продажу мотоциклів, квадро циклів, скутерів, електросамокатів, електроскутерів, електровелосипедів. В усній формі, шляхом переписки у мобільному додатку «Vіbег» та телефонних розмов, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов правочину про надання послуг.

Судом встановлено, що для перерахунку грошових коштів, ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 реквізити банківського рахунку, а саме номер банківської картки в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

03.03. 2021 року о 13 год. 28 хв. ОСОБА_1 було перераховано з власного банківського рахунку в АТ КБ «Приватбанк» (IBAN - НОМЕР_2 , банківська картка № НОМЕР_3 ) на наданий ОСОБА_6 банківський рахунок грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. 01.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся з листом до ОСОБА_2 із вимогою повернути до 15.06.2021 помилково перераховані ним кошти в сумі 6000,00 грн., лист повернувся без вручення .

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 як Замовником, з однієї сторони, та ОСОБА_10 як Виконавцем, з іншої сторони, велась переписка у мобільному додатку Viber (вайбер), чим підтверджується, що між сторонами було укладеного усний договір.

Сторони домовились, що для того, аби розпочати роботу необхідно здійснити передоплату в сумі 6 000 (шість тисяч) грн. Позивач та ОСОБА_3 дійшли згоди, що інша частина суми в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн., буде сплачена двома частинами 6 та 2 тисячі гривень після того, як робота буде виконана.

Оскільки передоплата в розмірі 6000 грн. була отримана, вони продовжили працювати над завершенням інтернет-сторінки. З переписки також встановлено, що після виконання всіх робіт, ОСОБА_3 повідомив позивача про закінчення надання послуг з виготовлення сайтів та розміщення на них реклами та попросив сплатити решту обумовленої сторонами суми і попередив про те, що у випадку її несплати, сайт буде заблоковано. Після того, як між позивачем та відповідачем з`явилось непорозуміння з приводу доплати обумовленої суми , сторони тимчасово зупинили співпрацю до моменту проведення повної оплати. Тобто, від виконання зобов`язань відмовився саме позивач, хоча як стверджував у судовому засіданні ОСОБА_5 робота по створенню сайтів та їх реклами, була готова в тому обсязі, порядку та в строки, про які сторони домовлялись між собою.

Скріншотами листування, поясненнями ОСОБА_3 як безпосереднього виконавця роботи, підтверджується,що ОСОБА_1 було відомо про те, що кошти за виконану роботу ОСОБА_11 він перераховує саме на рахунок ОСОБА_2 . У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

При вирішенні позовної заяви ОСОБА_3 суд встановив наступні обставини.

У лютому 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли договірні відносини з приводу надання послуг зі створення сайтів та початкового просування інтернет-сторінок в соціальних мережах - фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram) .

В усній формі, шляхом переписки у мобільному додатку «Viber» та телефонних розмов, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних, умов правочину про надання послуг. Власне предметом договору була конкретна послуга - створення та початкове просування інтернет сайту та сторінок в соціальних мережах - фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram) з метою рекламування підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а саме: продажу мотоциклів, квадро циклів, скутерів, електросамокатів, електроскутерів, електровелосипедів. Стосовно ціни наданих послуг, сторони дійшли згоди, що Відповідач як замовник, обирає повний пакет послуг зі знижкою, а саме: 14 000 грн., який включає в себе створення інтернет-сторінки - веб-сайту, сторінок в фейсбук (Facebook) та інстаграм (Instagram), наповнення їх усіма необхідними деталями, які згодом могли редагуватися самим Відповідачем, рекламуванням цих сторінок в пошуковому сервісі Google, мережах - фейсбук (Facebook), інстаграм (Instagram), а також технічна підтримка виконаної ОСОБА_3 роботи терміном на один рік. Встановлено, що на початку березня 2021 р. між сторонами було досягнуто згоди, що ОСОБА_1 має сплатити частину від загальної суми в розмірі 6000 грн. (шести тисяч гривень), а інші частини суми в розмірі 6 000,00 грн. та 2000,00 грн він повинен буде сплатити вкінці виконаної роботи. Розрахунок за надані послуги мав бути здійснений у безготівковій формі.

Таким чином, моментом укладення даного договору є прийняття відповідачем пропозиції, яку він одержав від позивача, а саме - 01.03.2021 року. (ст. 640 ЦК України). Для здійснення попередньої оплати ОСОБА_3 було надано відповідачу реквізити власного банківського рахунку № НОМЕР_4 у АТ КБ «Приватбанк. В подальшому, як вбачається з електронної переписки в месенджері Viber, 03.03.2021 ОСОБА_1 попросив іншу картку для зарахування коштів, оскільки комісія в сумі 60 грн. за перерахунок коштів, була для відповідача високою. ОСОБА_3 запропоновано відповідачу для перахування коштів його картковий рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також картковий рахунок № НОМЕР_1 ПриватБанку із зазначенням прізвища та імені його дружини ОСОБА_9 . Встановлено, що 03.03.2021 р. о 13:29 год. відповідачем надіслано в месенджер Viber, квитанцію №Р24АС1726 про зарахування коштів, у відповідь на яку ОСОБА_3 повідомлено ОСОБА_1 ,що вони отримані та співпрацю продовжено. Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли взаємні права та обов`язки з виконання взятих на себе взаємних зобов`язань. Між сторонами було обговорено та досягнуто згоди, що зобов`язання вважаються припиненими (момент виконання договору) тільки після того, як сайт буде створений і відповідач здійснить повний розрахунок з позивачем як Виконавцем, а ОСОБА_3 буде передано ОСОБА_1 паролі доступу до створених інтернет-продуктів. В процесі виконання замовлення та надання послуг, ОСОБА_3 з`ясовував з ОСОБА_1 та погоджував усі суттєві умови наповнення сторінок на інтернет-ресурсах, а саме: назву сайтів, логотип, перелік рубрик, тобто товарів, їхні фото, питання оплати та доставки товарів, засоби зв`язку, в тому числі, телефони та адреси для здійснення покупцями замовлень. Також встановлено, що виконавши частину роботи, ОСОБА_3 01.04.2021 р. повідомив ОСОБА_1 про необхідність оплати другої частини роботи в сумі 6000,00 грн., проте ОСОБА_1 відмовився платити. Отже, ОСОБА_3 , не отримавши за домовленостями між сторонами повної оплати за надані послуги, повідомив відповідача, що паролі йому надані не будуть, а доступ до сайтів буде заблоковано. Після того, як між сторонами з`явилось непорозуміння з приводу доплати обумовленої суми за виконану роботу, сторони тимчасово зупинили співпрацю до моменту проведення повної оплати. Тобто, встановлено, що ОСОБА_1 від виконання зобов`язань відмовився. Робота по створенню сайтів та їх реклами, була готова в тому обсязі, порядку та в строки, про які сторони домовлялись між собою. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожна особа має право на оплату та своєчасність оплати за виконану працю. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 та 2 ст. 205 ЦК України закріплено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 статті 526 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Нормою ч.3 ст. 538 ЦК України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Частина 2 статті 615 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України підкреслює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до приписів ч.2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Звідси, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 цієї статті). Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За положеннями ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Частиною 1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч.1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний платити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно з п. 7 ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Статтею 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів закріплено принцип pacta sunt servanda, відповідно до якого кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватися. У постанові КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц зроблено висновок, що правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 та постанова КЦС ВС від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 закріплюють положення про презумпцію правомірності правочину, відповідно до якого врахування принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року по справі №338/180/17 при застосуванні до подібних спірних правовідносин вищенаведених ч. 1 ст.638. ч. 1 та 2 ст. 640, ч. 2 ст.642 ЦК України прийшла до висновків про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

У Постановах Великої палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі№ 910/16979/17, від 14 травня 2019 року у справі №910/16744/17, а також постанові Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №910/15893/17 вказано, що примусове виконання обов`язку в натурі застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні активні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає, як у спірних правовідносинах, право позивача підлягає захисту судом на підставі пункту 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України шляхом примусового виконання обов`язку в натурі.

У правовій позиції, яка викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18 зазначено, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може ззиватися в процесі її розгляду.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1). У ч. З ст. 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обв`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

У частинах 1, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1,5 ст. 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положенням ч.1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 213 ЦПК суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. На підставі системного аналізу правових норм, встановлених судом обставин, та на підставі достовірних доказів, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_3 слід задовольнити частково.

Визнати укладеним договір про надання послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати грошові кошти сплачені ОСОБА_1 на картку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6000,00 грн. завдатком за надані послуги ОСОБА_3 .

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 8000,00 грн. з тих підстав, що суду не надано , а судом не встановлено належних та допустими доказів що ОСОБА_1 безперешкодно користувався чи міг користуватися створеним ОСОБА_3 програмним продуктом згідно договору.

За таких обставин, та враховуючи, що суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, позовна заява ОСОБА_1 до задоволення не підлягає у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, та вважається, що на рахунок ОСОБА_2 ОСОБА_1 було перераховано завдаток за договором про надання послуг ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн. підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на його користь.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати укладеним договір про надання послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати грошові кошти сплачені ОСОБА_1 на картку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6000,00 грн. завдатком за надані послуги ОСОБА_3 .

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 8000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 . Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 . Повний текст рішення виготовлено 14.02.2024

Суддя О.В.Панас