Справа № 496/1629/22
Провадження № 2/496/28/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

представника позивача - Поліщук П.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 459-08/П від 01.10.2008 року у вигляді трьох процентів річних в розмірі 52 770, 42 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн., в рівних частках.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від № 459-08/П, згідно з яким Позичальнику надано кредит у розмірі 72700,00 доларів США на строк з 01.10.2008 року по 30.09.2028 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, 22.03.2013 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 2-п-22/11 вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором від 01.10.2008 року № 459-08/П. Обставини щодо укладення відповідачем вищезазначеного кредитного договору, щодо отримання кредитних коштів за цим кредитним договором, щодо порушення умов цього кредитного договору, щодо наявності заборгованості за цим кредитним договором встановлено рішенням суду від 22.03.2013 року у справі № 2-п-22/11, а тому дані обставини доказуванню не підлягають, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Вказане судове рішення не виконано, а заборгованість за кредитним договором не погашено. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, що пов`язано з невиконанням ним рішення суду від 22.03.2013 року у справі № 2-п-22/11 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний окрім суми боргу також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 459-08/П від 01.10.2008 року на суму несплаченої відповідачем заборгованості за цим кредитним договором, що включає кредит та проценти, позивачем нараховано три проценти річних за період з 28.01.2019 року по 27.01.2022 року у розмірі 52 770,42 грн. Зазначена сума коштів у вигляді трьох процентів річних відповідачем не сплачена, що свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача. З метою захисту та відновлення своїх порушених прав та інтересів позивач вважає за необхідне вимагати стягнення такої заборгованості в судовому порядку. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Хлопко В.Ф. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач хибно вважає, що на сьогоднішній день вказане судове рішення не виконано, а заборгованість кредитним договором не погашено. Відповідно до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 22.01.2021 року (набрала законної сили 08.02.2021 року) у справі № 2-п-22/11 (провадження № 6/496/16/21) за заявою представника Акціонерного товариства «Укргазбанк» - Бондар Г.В. про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд дійшов наступного висновку: На виконання рішення суду від 22.03.2013 року банком було надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа - 28.04.2016 року відносно боржника ОСОБА_2 до Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції. (том № 2, а.с. 135). На виконання рішення суду від 22.03.2013 року банком було надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа - 14.08.2015 року відносно боржника ОСОБА_1 до відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції в Одеській області. (том № 2, а.с. 141). Відповідно до виданих виконавчих листів строк їх пред`явлення до виконання зазначено до 02.04.2014 року. (том № 2, а.с. 133-134). Як вбачається з матеріалів справи, а саме виконавчих листів, строк пред`явлення їх виконання встановлено до 02.04.2014 року. До відділів ДВС вказані виконавчі листи були подані банком 28.04.2016 року щодо боржника ОСОБА_2 до Київського відділу ДВС м. Одеси та 14.08.2015 року щодо боржника ОСОБА_1 до ДВС Біляївського районного управління юстиції в Одеській області. Тобто за виконавчим листом щодо стягнення заборгованості відносно боржника ОСОБА_2 , банком було пред`явлено виконавчий лист до виконання з пропущенням у два роки. За виконавчим листом щодо стягнення заборгованості відносно боржника ОСОБА_1 , банком було пред`явлено виконавчий лист до виконання з пропущенням у один рік та чотири місяця. У виконавчому листі щодо боржника ОСОБА_1 зі зворотної сторони є відмітки про виконання рішення, а саме: - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 18.11.2013 року на підставі п. 2 ст. 47; - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 30.06.2015 року на підставі п. 7 ст. 47; - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 10.09.2015 року на підставі п. 8 ст. 26. У виконавчому листі щодо боржника ОСОБА_2 зі зворотної сторони є відмітки про виконання рішення, а саме: - закінчено згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - 24.12.2014 року; - закінчено згідно п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - 24.04.2015 року; - відмовлено у відкритті згідно п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - 20.07.2015 року. З урахуванням викладеного, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.01.2021 року у справі № 2-п-22/11 (провадження № 6/496/16/21) в задоволенні заяви представника АТ «Укргазбанк» - Бондар Г.В. про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовлено. Ухвала набрала законної сили 08.02.2021 року. Вказана ухвала оприлюднена на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/94533648. Із вищезазначеного вбачається, що рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року у справі № 2-п-22/11 виконано, виконавчі провадження з виконання вказаного судового рішення завершені. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 17.07.2023 заборгованість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року у справі № 2-п-22/11 - відсутня. Враховуючи вищевикладене, доводи позовної заяви про те, що на сьогоднішній день вказане судове рішення не виконано, а заборгованість кредитним договором не погашено - є необґрунтованими та безпідставними. Позовна заява в порушення вимог п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, не містить обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. Обґрунтований розрахунок позовних вимог вимагає посилання на первинні документи Такі посилання слід пов`язувати з відповідними юридичними фактами, які мали місце і впливали на розмір суми боргу, з обов`язковим зазначенням часу їх настання. Натомість, додаток 2 до позовної заяви - «розрахунок заборгованості за кредитним договором» не відповідає вимогам п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, оскільки не містить розрахунку суми заборгованості, а лише вказано, що вона становить 586 338 грн., при цьому відсутній порядок обчислення вказаної суми. Позовна заява та «розрахунок заборгованості за кредитним договором» не містять інформації, чому такий розрахунок здійснено з 28.01.2019 року та до 27.01.2022 року враховуючи, що позовна заява подана 18.05.2022 року. До позовної заяви додано виписку із позичкового рахунку відповідача, яка містить інформацію за 2009-2010 роки та не має жодного доказового значення у даній судовій справі, тобто не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України. ОСОБА_2 вважає, що позовна заява подана з пропуском строку позовної давності. Позивач, як на підставу стягнення заборгованості, посилається на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року у справі № 2-п-22/11. Вказане рішення набрало законної сили 13.11.2013 року. У 2014 воно було звернено до виконання, а у 2015 році виконавчі провадження завершені, що підтверджується ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.01.2021 року у справі № 2-п-22/11 (провадження № 6/496/16/21). Позовна заява подана лише 18.05.2022 року, тобто із значним пропуском строку позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України.

Представник позивача - Поліщук П.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, але адвокат Хлопко В.Ф. надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності відповідача та представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 459-08/П, пунктом 1.1. якого визначено, що Банк надає Позичальнику кредит в сумі 72 700 доларів США. Кредит надається на строк/термін з 01.10.2008 року по 30.09.2028 року або по день визначений в п. 1.6. та/або в п. 3.3.11. цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,4% річних.

Згідно договору іпотеки від 01.10.2008 року, укладеного одночасно з цим договором між Банком та іпотекодавцем, в забезпечення зобов`язань за дійсним договором Банком приймається в іпотеку нерухомого майна житлового призначення: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 64.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . та належить майновому поручителю - ОСОБА_2 (п. 2.1. кредитного договору).

Додатком № 1 до кредитного договору № 459-08/П від 01.10.2008 року є Тарифи, в яких зазначені умови надання кредиту та з якими був ознайомлений ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року по справі № 2-п-22/11 позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором № 459-08/П від 01.10.2008 року, що становить 977 802,290 грн., з яких: заборгованість по простроченому кредиту - 70 500,13 доларів США, що згідно курсу НБУ становить станом на 15.06.2012 року 563 281,94 грн.; заборгованість по поточним процентам - 444,96 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 15.06.2012 рік складає 3 556,34 грн.; заборгованість по простроченим процентам - 18 486,52 доларів США, що згідно курсу НБУ становить станом на 15.06.2012 року 147 753,51 грн.; розрахунок пені за прострочення сплати кредиту - 209 085,96 грн., розрахунок пені за прострочення сплати процентів - 53 934,19 грн.; за невиконання зобов`язань за договором іпотеки від 01.10.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шклярук З.М., за реєстровим № 5506, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» штраф у розмірі 26 000,00 грн.; в рахунок погашення заборгованості в сумі 977 802,290 грн. за кредитним договором № 459-08/П від 01.10.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2004 року, справа №2-6250/2004 рік, право власності зареєстровано Одеським МБТІ та РОН 20.12.2004, номер запису: 2594, в книзі: 554пр-70, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною реалізації не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2844,21 грн. по 1422,11 грн. з кожного.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 28.01.2019 року по 27.01.2022 року (включно) становить 52 770,42 грн., що відображено у відповідному розрахунку. Також, у розрахунку зазначено, що сума заборгованості по кредиту і процентах становить 586 338 грн.

У виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 , виданої за період з 01.10.2008 року по 14.04.2022 року, містяться відомості про порядок нарахування заборгованості за кредитним договором № 459-08/П від 01.10.2008 року у період з 2008 року по 2010 рік включно.

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 17.07.2023 року, у реєстрі відсутня інформація про ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як боржників, за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року по справі № 2-п-22/11.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.01.2021 року по справі № 2-п-22/11 у задоволенні заяви представника АТ «Укргазбанк» - Бондар Г.В. про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовлено. Ухвала набрала законної сили 08.02.2021 року.

При цьому в ухвалі вказано, що у виконавчому листі щодо боржника ОСОБА_1 зі зворотної сторони є відмітки про виконання рішення, а саме: - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 18.11.2013 року на підставі п.2 ст. 47; - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 30.06.2015 року на підставі п. 7 ст. 47; - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 10.09.2015 року на підставі п. 8 ст. 26.

У виконавчому листі щодо боржника ОСОБА_2 зі зворотної сторони є відмітки про виконання рішення, а саме: - закінчено згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - 24.12.2014 року; - закінчено згідно п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - 24.04.2015 року; - відмовлено у відкритті згідно п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - 20.07.2015 року.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Положенням ст. 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як зазначено у ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц зроблено висновок, що «у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. (Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність заборгованості у боржника за кредитним договором, який боржник не виконав, припиняє правовідносини сторін цього договору, однак не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу.

У постанові Верховного суду від 06.08.2018 року по справі № 361/7939/2015-ц вказано, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

За правилами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник позивача, в обґрунтування заявлених позовних вимог, стверджує, що на дату звернення з позовом рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року по справі № 2-п-22/11 не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашено.

Проте, суд не погоджується з такими твердження представника позивача, з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 22.01.2021 року по справі № 2-п-22/11, якою у задоволенні заяви представника АТ «Укргазбанк» - Бондар Г.В. про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовлено. Ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили 08.02.2021 року.

При цьому в ухвалі вказано, що у виконавчому листі щодо боржника ОСОБА_1 зі зворотної сторони є відмітки про виконання рішення, а саме: - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 18.11.2013 року на підставі п.2 ст. 47; - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 30.06.2015 року на підставі п.7 ст. 47; - закінчено, повернено, відмовлено згідно Закону України «Про виконавче провадження» 10.09.2015 року на підставі п. 8 ст. 26.

У виконавчому листі щодо боржника ОСОБА_2 зі зворотної сторони є відмітки про виконання рішення, а саме: - закінчено згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - 24.12.2014 року; - закінчено згідно п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - 24.04.2015 року; - відмовлено у відкритті згідно п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - 20.07.2015 року.

Таким чином, судом встановлено, що рішення суду від 22.01.2021 року по справі № 2-п-22/11 не перебуває на виконанні, виконавчі провадження завершені, у задоволенні заяви представника АТ «Укргазбанк» про видачу дублікату виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Разом з тим, згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 17.07.2023 року, у реєстрі відсутня інформація про ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як боржників, за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року по справі № 2-п-22/11.

Жодних доказів на підтвердження тих обставин, що відповідачі не виконали рішення суду від 22.03.2013 у справі 2-п-2/11, а тому на день звернення до суду (18.05.2022 року) за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рахується заборгованість, представником позивача до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наявне прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому і відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Окрім іншого, судом встановлено розбіжності у зазначенні розміру заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адже рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2013 року по справі № 2-п-22/11 стягнуто заборгованість у розмірі 977 802, 90 грн., штраф у розмірі 26 000 та судовий збір по 1422,11 грн. з кожного з відповідачів, а в розрахунку заборгованості 3% річних вказано, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 586 338 грн., тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування 3% річних.

Разом з тим, представником позивача необґрунтовано період нарахування 3% річних саме з 28.01.2019 року по 27.01.2022 року, враховуючи, що позовна заява подана до суду 18.05.2022 року.

Водночас, долучена до матеріалів справи копія виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , в якій містяться відомості про порядок нарахування заборгованості за кредитним договором № 459-08/П від 01.10.2008 року у період з 2008 року по 2010 рік включно, не є належним та достатнім доказом, в розумінні ст.ст. 77, 80 ЦПК України, в рамках даної справи.

Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк» не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, з вищенаведених підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові віл 14.06.2023 року по справі №755/13805/16-ц звернула увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29.06.2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Адвокат Хлопко В.Ф., який діє в інтересах ОСОБА_2 заявив про сплив позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості, однак враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову за необґрунтованістю, позовна давність не застосовується.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 256-257, 261, 509, 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 12-13, 18, 76-81, 82, 89, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.01.2024 року.

Суддя М.Л. Пасечник