Провадження № 2/337/120/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 січня 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Звірюк С.Л., до відповідача ОСОБА_2 , в якому позивачка просила розірвати між сторонами шлюб, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

22.12.2023р. від представника позивачки до суду надійшла заява про відкликання позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу та продовження розгляду справи в частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою суду від 22.12.2023р. позовну заяву в частині вимог про розірвання шлюбу було повернуто позивачці.

Також, 22.12.2023р. від представника позивачки надійшла уточнена позовна заява про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. Заява мотивована тим, що сторони з 30.11.2011р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2023р. було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки він працездатного віку, отримує регулярний дохід, інших утриманців немає.

Ухвалою суду від 22.12.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надсилання процесуальних документів через систему «Електронний суд». Відзиву на позов або зустрічного позову не подав.

Суд, враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наданих документів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

При цьому, за змістом вимог ст.181 СК України право вибору способу стягнення аліментів - у частці від заробітку або в твердій грошовій сумі належить одержувачу аліментів, тобто позивачці.

В даному випадку обставини справи однозначно свідчать, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх неповнолітнього сина, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом, визначивши спосіб стягнення аліментів у частці від доходу відповідача.

Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до ст.182 СК України, враховує вік дитини, якій виповнилося десять років, те, що малолітня дитина достатньо матеріально не забезпечена, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатного віку, даних про наявність інших утриманців, про свій незадовільний стан здоров`я не повідомив.

Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, дотримання її права на забезпечення матеріальних потреб, не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача.

При цьому суд враховує, що відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не подав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував.

На підставі викладеного, підлягає повному задоволенню.

Згідно з ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.141, 180-184, 185, 192 СК України, 15,16 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави (Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код ЄДРПОУ отримувача: 37993783; Номер рахунку отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету:22030106) судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.В. Сидорова