Справа № 333/2780/23
Провадження № 2/645/66/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Ульяніч І.В., при секретарі - Циганок В.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , представник відповідача - ОСОБА_3 , представник третьої особи - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про визнання місця проживання дитини разом з матір`ю,

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його матері, ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що від цивільного шлюбу у них з відповідачем ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина постійно проживала з позивачем, знаходиться на її утриманні, крім того, син зареєстрований за однією адресою з позивачем з самого народження. Коли сину було 4 місяці позивач повернулася з міста Києва жити до м. Запоріжжя, через пів року вона знову повернулася до Києва, де сторони ще спільно проживали з відповідачем, але через постійні сварки з боку відповідача, в присутності дитини, позивач вирішила повернутися в 2016 році до Запоріжжя, там син пішов до садочка. Батько жодного разу не відвідав його. Дитина від народження перебувала разом з позивачем, є малолітньою, їй вісім років, а тому в такому віці потребує материнського піклування. Для нього позивач сама створила всі необхідні умови для розвитку та нормального життя. Крім того, дитина має захворювання, яке потребує постійної уваги та відсутність стресів. Позивач має постійне місце проживання за вказаною адресою, не судима, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалася, не має хронічних захворювань, на обліку в психоневрологічному та інших диспансерах не перебувала і не перебуває, позитивно характеризується. В зв`язку з веденням воєнного стану в Україні позивач була вимушена 21.01.2023 року виїхати з України до Німеччини з дитиною за для її безпеки та психологічного здоров`я. Відповідач зненацька заявив позивачу про те щоб повернути дитину до України, а якщо позивач цього не зробить він сам особисто приїде та забере дитину. На запитання позивача навіщо він це робить, він надав пояснення, з яких позивач зрозуміла, що він відбере в неї дитину та буде батьком одинаком та таким чином зможе ухилитися від проходження військової служби в Україні, так як є призовного віку. Відповідача не цікавить думка, бажання дитини, інтереси та її безпека, а лише особиста вигода. Позивач не збирається обмежувати при наявності бажання зі сторони батька спілкування з сином та має намір повернутися в Україну. Але коли це буде безпечно для дитини. Така поведінка відповідача обурила позивача та змусила звернутися її до суду, за захистом своїх прав та насамперед інтересів ОСОБА_4

21.11.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Овчіннікової Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог. В огрунтування своїх заперечень зазначив, що мотиви, аргументація, яка

викладена у позовній заяві, її правове обґрунтування, є безпідставною, необгрунтованою, а, отже, такою, що не підлягає задоволенню. Позовна заява ОСОБА_1 направлена на обмеження спілкування батька зі своєю дитиною, однак ніяким чином не направлена на дотримання прав та інтересів малолітньої дитини. У зареєстрованому шлюбу сторони не перебували. Після народження сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали та вели спільний побут за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка зі сторони відповідача не обмежена у спілкуванні з малолітнім сином. Має вільний доступ до квартири, де проживає дитина та необмежена у часовому спілкуванні. З самого народження й по теперішній час ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за відповідачем. У зв`язку із наявністю, зі слів відповідача, психічних розладів у позивачки, остання практично участі у вихованні та утриманні сина з народження і по цей час не приймає. Малолітній син ОСОБА_4 фактично виховується та утримується його батьком ОСОБА_2 . ОСОБА_4 , відповідно до консультативного висновку має діагноз: розлад спектру аутизму 299.00 (Р84.0), розлад дефіциту уваги з гіперактивністю, комбінований підтип 314.01 (Р90.2), у зв`язку з чим рекомендовано: структуроване навчання (модифікація середовища для забезпечення оптимальних результатів); прикладний аналіз поведінки (АВА); робота з корекційним педагогом; робота зі спеціалістом з комунікації (логопед); сенсорна інтеграція (копія консультативного висновку наявна у матеріалах справи). У той же час, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Інклюзивно- ресурсному центрі за місцем проживання у місті Києві та потребує особливого медичного та педагогічного спостереження. ОСОБА_4 являється учнем загальноосвітнього закладу І-ІІІ ступенів («Скандинавська гімназія») за адресою: АДРЕСА_3 , який знаходиться поблизу місця проживання, де виконуються рекомендації ІРЦ. Батько ОСОБА_2 є засновником ТОВ «НАДІЯ 2000». Має стабільні доходи у вигляді дивідендів, які йдуть для забезпечення належного рівня життя, навчання, лікування малолітнього сина ОСОБА_4 .. Надати більш детальну інформацію не представляється можливим у зв`язку із знищенням приміщення бухгалтерії під час ведення бойових дій на території с. Мороховець Харківського району Харківської області. Крім цього, ОСОБА_2 офіційно працював до вересня 2022 року. Доводи наведені позивачкою у позовній заяві про те, що малолітній ОСОБА_4 потрібен батькові для ухиляння від військової служби взагалі не відповідають дійсності, так як відповідач взагалі знятий 12.01.2022 з військового обліку та є непридатним для проходження військової служби. Обставини зазначені у позовній заяві щодо виїзду з України до Німеччини для безпеки та психологічного здоров`я дитини взагалі не відповідають дійсності, так як позивачка фактично викрала малолітню дитину без жодних розмов та жодних попередніх домовленостей про вивезення закордон. Нотаріально посвідченої згоди на вивезення свого сина у супроводі ОСОБА_1 за межі України ОСОБА_2 не надавав. Позивачка за результатами своїх дій відносно малолітнього сина призвела до погіршення його психологічного стану, так як зміна обстановки, місця проживання, оточення, вкрай негативно відобразилися на дитині. Слід зазначити, що позивачка у своїй позовній заяві лише зазначила, що є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 , однак факт проживання за вищевказаною адресою ніяким чином не підтверджений. За весь час позивачка фактично проживала з відповідачем та дитиною за вищевказаною адресою, а потім проживала у різних орендованих квартирах розташованих у м. Києві. Крім того, позивачкою не доведено її позитивну характеристику особистості (за місцем роботи, місцем реєстрації), не доведено, що в неї задовільний стан її здоров`я (враховуючи зі слів відповідача неодноразове лікування у психоневрологічних закладах). Крім цього, не доведено, що її матеріальний стан дозволить надати дитині належний рівень життя, освіти, а найголовніше потрібний курс лікування та розвитку у іншому регіоні України. Разом з тим, позивачкою не доведено, що саме за квартира розташована по АДРЕСА_4 , в частині права власності на неї, а також невідомі матеріально-побутові, санітарно-епідеміологічні умови проживання у цій квартирі. Не доведено відповідність цих норм встановленим вимогам. Відповідні акти обстеження позивачкою в якості доказів не надані. Відсутні дані про наявність відповідних спеціалістів лікарів чи навчального закладу, який дозволить виконувати рекомендації відповідно наданої медичної документації. Відсутні будь - які документи від органу опіки та піклування. Вказане свідчить про те, що належні умови проживання та навчання дитини є взагалі недоведеними. Також зазначає, що м. Запоріжжя та Запорізька область фактично знаходяться у безпосередній близькості до лінії зіткнення з агресором, що само по собі становить небезпеку для дитини. У зв`язку з наведеним просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача - адвокат Овчіннікова Ю.В. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник просив про розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою просить розгляд справи проводити за відсутності представника органу опіки та піклування, а також повідомив, що у зв`язку з тим, що позивач разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають у Німеччині, тобто обстежити умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_4 , та з`ясувати її думку не вбачається можливим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Від фактичних шлюбних відносин сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 27.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м.Київ, актовий запис № 2773, сторони по справі зареєстровані батьками дитини.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.04.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законний представник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 2-В класі Скандинавської гімназії Дарницького району м.Києва. Зарахований до 1 класу 01.09.2022 р., що підтверджується довідкою Загальноосвітнього начального закладу І-ІІІ ступенів Скандинавська гімназія.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Згідно повідомлення Запорізької міської ради районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району вбачається, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають у Німеччині, тобто обстежити умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_4 , та з`ясувати її думку не вбачається можливим.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.02.2019 у справі № 377/128/18: «Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до Стаття 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.( стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Крім того, за положеннями статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У судовому засіданні встановлено, що дитина ОСОБА_4 зареєстрований з матір`ю ОСОБА_1 (позивач) за однією адресою, проте, як зазначили сторони в позові та відповідно у відзиві на позов, позивач із дитиною на даний час перебувають у Німеччині.

Доказів, які б свідчили або давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини в судовому порядку з позивачем буде виключно в інтересах малолітньої дитини чи призведе до поліпшення прав та інтересів малолітньої дитини суду не надано, як не надано позивачем доказів про забезпечення належних умов для проживання, виховання та розвитку дитини, також відсутні відомості щодо стану здоров`я позивача, умов проживання, відомостей про доходи, відсутність судимостей тощо.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так як позивач із дитиною на даний час відсутні на території України, орган опіки та піклування не зміг з`ясувати необхідні для вирішення спору питання та надати обгрунтований висновок.

Суд зазначає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини із нею саме в інтересах дитини, врахувавши інтереси дитини. Позивач не довела, що відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, має задовільний стан здоров`я, матеріальні можливості та забезпечує належні житлові умови дитині. Також відсутні відомості про сталість соціальних зв`язків дитини, її психологічний стан, місце навчання та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 76-80, 141, 247, 263-265 ЦПК України, -

В И Р I Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про визнання місця проживання дитини разом з матір`ю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ;

Представник відповідача: ОСОБА_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/1411, адреса: 61080, м.Харків, пр. Гагаріна, буд.201, оф.214.

Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, адреса: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32.

Повний текст судового рішення складено 02.02.2024 року.

Головуючий - суддя: І.В.Ульяніч