Провадження № 22-ц/802/223/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Волинського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Волинського обласного центру зайнятості на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року Луцький міський центр зайнятості звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що на підставі поданих заяв про надання (поновлення) статусу безробітної та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю відповідачці ОСОБА_1 наказами центру зайнятості з 07.10.2021 було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю, розмір якої змінювався наступними наказами.

Під час реєстрації в центрі зайнятості відповідачка 07.10.2021 ознайомилася з правами та обов`язками безробітної та відповідальністю за подання недостовірних даних і документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного, призначення матеріального забезпечення згідно із Законами України «Про зайнятість населення» і «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

З метою перевірки достовірності даних, поданих особою під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної, здійснюється розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним.

На підставі отриманої інформації з Пенсійного фонду України було проведено таке розслідування та складено відповідний акт. Під час розслідування встановлено, що відповідачка у період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітна перебувала з 02.12.2021 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 ..

Наказом центру зайнятості від 07.02.2022 з 01.02.2022 припинено реєстрацію відповідачки як безробітної та припинено їй виплату допомоги по безробіттю.

Неповідомлення відповідачкою про її перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 спричинило безпідставну виплату їй допомоги по безробіттю за період з 02.12.2021 по 01.02.2022 у розмірі 12 890,97 грн, які у добровільному порядку вона не повернула.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 12 890,97 грн безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю та 2 481 грн судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2023 замінено позивача Луцький міський центр зайнятості на його правонаступника Волинський обласний центр зайнятості (а. с. 43).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подали.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність факту зайнятості відповідачки у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», а також ознаки недобросовісності у її поведінці, у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення отриманої нею допомоги по безробіттю.

Проте, зазначений висновок суду є помилковим та таким, що зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що безробітний це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону).

Судом встановлено, що 07 жовтня 2021 року Луцьким міським центром зайнятості відповідачці ОСОБА_1 надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі поданих нею заяв про надання статусу безробітної та про призначення виплати допомоги по безробіттю (а. с. 5-10).

При поданні заяв вона одночасно була ознайомлена про відповідальність за подання недостовірних відомостей або приховування фактів зайнятості під час реєстрації та перебування на обліку в центрі зайнятості (а. с. 7).

Наказом Луцького міського центру зайнятості від 07.02.2022 № НТ220207 припинено реєстрацію безробітної ОСОБА_1 та припинено їй виплату допомоги по безробіттю (а. с. 11).

А 08.04.2022 прийнято наказ № НТ220408 про повернення коштів, виплачених за період з 02.12.2021 по 01.02.2022 з підстав виявлення факту працевлаштування відповідачки до ФОП ОСОБА_2 з 02.12.2021 (а. с. 12, 15).

Зазначені накази чинні та відповідачкою не оспорені.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Факт працевлаштування з 02.12.2021 відповідачки у ФОП ОСОБА_2 як на основне місце роботи підтверджується даними із витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а. с. 60-61).

Про зазначений факт відповідачка позивача не повідомила.

Із розрахунку позивача вбачається, що за період з 02.12.2021 по 01.02.2022 відповідачці безпідставно виплачено 12 890,97 грн допомоги по безробіттю (а. с. 17).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що позов є підставним та на користь позивача необхідно стягнути з відповідачки безпідставно виплачені за період з 02.12.2021 по 01.02.2022 12 890,97 грн допомоги по безробіттю.

Відповідачка відзив на апеляційну скаргу не подала.

ЇЇ посилання у відзиві на позовну заяву про те, що вона ніколи не була працевлаштована у ФОП ОСОБА_2 відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються даними відносно неї у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а. с. 60-61).

Посилання у відзиві на позовну заяву на банківську виписку з картки, як на доказ не отримання будь-яких виплат від ФОП ОСОБА_2 за період грудень 2021 року січень 2022 року, на відсутність запису у трудовій книжці та на неотримання доходів від ФОП відхиляються апеляційним судом, оскільки не є належними, допустимими і достовірними доказами у цій справі.

Наказ позивача від 07.02.2022 № НТ220207 про припинення реєстрації безробітної ОСОБА_1 та припинення їй виплати допомоги по безробіттю відповідачка не оскаржувала.

Крім того, законодавець для визнання особи безробітною не ставить у залежність лише не отримання особою доходів. Основним чинником являється відсутність роботи та готовність і здатність приступити до роботи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 48 КЗпП України (у редакції на дату виникнення спірних правовідносин), облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Таким чином, станом на 02.12.2021 облік трудової діяльності відповідачки ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 здійснено в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а запис у трудовій книжці міг бути вчиненим лише на вимогу відповідачки.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 6 202,50 грн, з яких 2 481 грн за подання позовної заяви та 3 721,50 грн за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Волинського обласного центру зайнятості задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Волинського обласного центру зайнятості 12 890 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто) грн 97 коп безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю та 6 202 (шість тисяч двісті дві) грн 50 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді