ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/608/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/2040/23 Категорія: 304090000 Сакун Д.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Новицька Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Потапенко А.С.;

відповідач ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Наталія Миколаївна;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата - Скляр Наталія Миколаївна про встановлення черговості спадкування,

в с т а н о в и в:

29.08.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати неправомірною відмову приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Наталії Миколаївни у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02 серпня 2022 року за вих. №482/02-31. Встановити черговість спадкування після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримати спадщину у порядку першої черги за законом в рівних частках зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із 13.06.2004 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловік та дружина, тобто як подружжя, без реєстрації шлюбу по день смерті останнього. Вказаний факт встановлений рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 червня 2020 року у справі № 694/2170/19, яке набрало законної сили.

Вказує, що за час проживання її із ОСОБА_3 було придбано наступне майно:

легковий автомобіль RENAULT TRAFIC, державний номерний знак НОМЕР_1 , VTN VF1FLBHB68Y304741, рік випуску 2008, місце реєстрації ТЗ м. Звенигородка, Черкаської області, Україна, право власності на рухоме майно, автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 ; заощаджено грошові кошти, які зберігаються в АТ «Приват Банк» на: депозитних рахунках: номер рахунку НОМЕР_2 , сума 19037,68, валюта USD, дата відкриття 12.09.2017 року (згідно умов договору №SAMDNWF6801); номер рахунку НОМЕР_3 , сума 36620,03, валюта USD дата відкриття 08.09.2015 року (згідно умов договору №SAMDNCA23); картка: номер картки НОМЕР_4 , сума 42,57, валюта USD дата відкриття 06.07.2016 року (згідно умов договору №SAMDNWFC2). Рахунки в банку на яких обліковуються та зберігаються грошові кошти було відкрито на ім`я ОСОБА_3 .

Також, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. Заяву про прийняття спадщини після смерті цивільного чоловіка вона подала до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Наталії Миколаївни. Також, у вказаного приватного нотаріуса з`ясувалося, що заяву про прийняття спадщини також подала відповідач - ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3

02 серпня 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Наталії Миколаївни та надала останній рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 червня 2020 року у справі № 694/2170/19 для врахування при видачі свідоцтв про право на спадщину. Того ж дня, нотаріус надала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 482/02-31 посилаючись на те, що вона має спадкувати після ОСОБА_3 у четвертій черзі спадкоємців, незважаючи на те, що зазначеним рішенням суду було встановлено факт проживання її із ОСОБА_3 однією сім`єю як подружжя. Вважає, що вказаною відмовою нотаріус порушив її право на отримання спадщини, так як її статус як дружини не піддається сумніву і вона має право спадкувати за законом як спадкоємець першої черги.

29 листопада 2022 року вона звернулась до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання спільно набутим майном подружжя та визнання права власності.

28 березня 2023 року Звенигородський районний суд Черкаської області задовольнив позов ОСОБА_1 у повному обсязі та визнав майно, а саме: легковий автомобіль, банківські вклади на депозитний рахунках та банківські картки - спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи вищезазначені обставини, вона вважає за можливе встановити черговість спадкування таким чином, що вона є спадкоємцем першої черги як один із подружжя, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із його матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність зазначених судом перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї б могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, зокрема факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, неможливість останнього здійснювати догляд за собою. Також із огляду на досліджені докази суд дійшов до висновку про недоведеність обставин щодо дійсних тривалих матеріальних витрат позивача на утримання померлого ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2023 року у цивільній справі № 694/2040/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції приймаючи рішення не в повній мірі дослідив всі суттєві обставини справи, докази, якими позивачем було обґрунтовано позовні вимоги та посилання, внаслідок чого дійшов хибного висновку про відсутність у позивача права встановити черговість спадкування після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 отримати спадщину у порядку першої черги за законом в рівних частках зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 .

Вказує, що посилання суду першої інстанції на те, що позивач не набула статусу дружини, і як наслідок, не має права спадкувати в першій черзі є невірним. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази в обґрунтування заявлених вимог, скаржник вважає, за можливе встановити черговість спадкування таким чином, що вона є спадкоємцем першої черги як один із подружжя, після смерті ОСОБА_3 .

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Потапенко А.С., яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При розгляді справи, судом встановлено, що з 13.06.2004 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 . Цей факт було встановлено рішенням Ватутінського районного суду Черкаської області від 23.06.2020 року.

За час проживання її із ОСОБА_3 було придбано наступне майно:

легковий автомобіль RENAULT TRAFIC, державний номерний знак НОМЕР_1 , VTN VF1FLBHB68Y304741, рік випуску 2008, місце реєстрації ТЗ м. Звенигородка, Черкаської області, Україна, право власності на рухоме майно, автомобіль зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 ; заощаджено грошові кошти, які зберігаються в АТ «Приват Банк» на: депозитних рахунках: номер рахунку НОМЕР_2 , сума 19037,68, валюта USD, дата відкриття 12.09.2017 року (згідно умов договору SAMDNWF6801); номер рахунку НОМЕР_3 , сума 36620,03, валюта USD дата відкриття 08.09.2015 року (згідно умов договору №SAMDNCA23); картка: номер картки НОМЕР_4 , сума 42,57, валюта USD дата відкриття 06.07.2016 року (згідно умов договору №SAMDNWFC2). Рахунки в банку на яких обліковуються та зберігаються грошові кошти було відкрито на ім`я ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягом з державного реєстру правочинів.

02.08.2022 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті цивільного чоловіка ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Наталії Миколаївни разом із рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 червня 2020 року про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

02 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Наталії Миколаївни та надала останній рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 червня 2020 року у справі № 694/2170/19 для врахування при видачі свідоцтв про право на спадщину.

02.08.2022 року приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Наталія Миколаївна надала ОСОБА_1 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №482/02-31 посилаючись на те, що ОСОБА_1 має спадкувати після ОСОБА_3 у четвертій черзі спадкоємців.

Як зазначалося вище, судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивовано тим, що позивач не надала суду належних, допустимих, безспірних та переконливих доказів на підтвердження перебування померлого ОСОБА_3 у безпорадному стані протягом тривалого часу та його потреби у зв`язку із цим у сторонньому догляді та того, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала чи надавала йому допомогу, що не дає підстав для зміни черговості одержання права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 як спадкоємиця четвертої черги спадкування просила суд змінити черговість одержання права на спадкування і визнати за нею право на спадкування у порядку першої черги за законом в рівних частках зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 .

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

До аналогічної правової позиції прийшов Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 487/878/16-ц.

Верховний суд України, надаючи тлумачення щодо поняття безпорадного стану у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування», вказав, що особа перебуває в безпорадному стані в тому разі, коли вона потребує постійного догляду, тобто потребує догляду завжди та в не залежності від обстановки та місця перебування.

Безпорадний стан це стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.

Також спадкоємець за законом може вимагати у суді права на спадкування у тому разі, якщо він не лише опікувався над спадкодавцем, а й матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу, тобто вчиняв дії, значно ширші за своїм змістом, ніж «утримання».

Під поняттям «опікування» слід розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебуває в безпорадному стані і потребує сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо.

Вираз «матеріально забезпечувала» в контексті ст. 1259 ЦК слід розуміти як надання матеріальної допомоги, що була основним засобом до існування, оплату комунальних послуг, ліків, придбання необхідних особистих речей для хворого тощо.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Зокрема, суду не було надано доказів перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані у зв`язку з захворюванням чи з інших підстав, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, а отже судове рішення є законним та обґрунтованим.

Посилання скаржника на те, що Ватутінським районним судом Черкаської області від 23.06.2020 року було встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 13.06.2004 року по 05.10.2018 року, не свідчить про перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, пов`язаного з тяжкою хворобою або каліцтвом, чи з похилим віком, оскільки документів встановленого зразка про такий факт суду надано не було ( висновок медичної комісії, пенсійного посвідчення, тощо).

Зокрема, судом першої інстанції вірно було зазначено, що ОСОБА_3 помер у віці 56 років, що не відноситься до віку, внаслідок якого особа потребувала стороннього догляду, не могла забезпечити свої потреби та обслуговувати себе самостійно, перебувала у безпорадному стані.

Таким чином, в даному випадку відсутня наявність необхідних обставин, визначених частиною 2 статті 1259 ЦК України, що дає право на одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Під час розгляду даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2024 року без змін.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядалися апеляційним судом.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.01.2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17.04.2024 року.

Судді