Справа № 314/5675/23
Провадження № 2/314/371/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.04.2024 м. Вільнянськ

Справа № 314/5675/23;

провадження № 2/314/371/2024;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 .

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 30.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача від 30.11.2020 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 30.12.2020 з нарахуванням 1 % в день у випадку прострочення. Також, 30.09.2021 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено аналогічний договір, що також підтверджується розпискою відповідача від 30.09.2021 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 20.10.2021. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Оскільки, у порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вчасно суму боргу не повернув, відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 28.11.2023 борг відповідача за розпискою від 30.11.2020 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США становить 36217,30 грн. Відповідно, за розпискою від 30.09.2021 згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 28.11.2023 сума боргу становить 36217,30 грн, що еквівалентно 1000 (одна тисяча) доларів США. У зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Коломоєць І.В. у судове засідання не з`явилися, однак при зверненні до суду з позовом про стягнення боргу представник зазначив, що просить розгляд справи провести без участі сторони позивача.

Відповідач про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів для їх дослідження та доведення їх перед судом. Водночас, від відповідача на адресу суду не надійшло жодних документів, тому суд вважає, що відповідач правом подати докази по справі не скористався, у зв`язку з чим, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд приходить до висновку, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів, а тому вважає можливим розглянути справи за відсутності сторін на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 13.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій роз`яснено права сторін.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази по справі, суд

встановив

30.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача від 30.11.2020 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 30.12.2020 з нарахуванням 1 % в день у випадку прострочення. Також, 30.09.2021 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено аналогічний договір, що також підтверджується розпискою відповідача від 30.09.2021 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 20.10.2021. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 28.11.2023 борг відповідача за розпискою від 30.11.2020 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США становить 36217,30 грн. Відповідно, за розпискою від 30.09.2021 згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 28.11.2023 сума боргу становить 36217,30 грн, що еквівалентно 1000 (одна тисяча) доларів США.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

30.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача від 30.11.2020 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 30.12.2020 з нарахуванням 1 % в день у випадку прострочення.

30.09.2021 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено аналогічний договір, що також підтверджується розпискою відповідача від 30.09.2021 згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 20.10.2021.

Суд вважає, що між позивачем і відповідачем, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Як встановлено, позивач виконав умови договору позики від 30.11.2020 надавши відповідачу грошову позику у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 30.12.2020 з нарахуванням 1 % в день у випадку прострочення, однак відповідач порушив умови договору позики, шляхом невиконання зобов`язання щодо добровільного повернення отриманих коштів у борг у встановлений строк. Також позивач виконав умови договору позики від 30.09.2021 надавши відповідачу грошову позику у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США в строк до 20.10.2021 з нарахуванням 1 % в день у випадку прострочення, однак відповідач порушив умови договору позики, шляхом невиконання зобов`язання щодо добровільного повернення отриманих коштів у борг у встановлений строк.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У зв`язку з не виконанням зобов`язань за договором позики від 30.11.2020відповідач ОСОБА_2 перед позивачем відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 28.11.2023 має заборгованість в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, що становить 36217,30 грн.

У зв`язку з не виконанням зобов`язань за договором позики від 30.09.2021відповідач ОСОБА_2 перед позивачем відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 28.11.2023 має заборгованість в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, що становить 36217,30 грн.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи правовий висновок, що міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, з урахуванням встановлених обставин, судом встановлено, що договір позики від 30.11.2020 та договір позики від 30.09.2021 містять усі вищевказані реквізити та дає підстави стверджувати про наявність підстав для стягнення коштів за цими договорами та вважає, що позивач правомірно вимагає повернення сум позик, посилаючись на договори позик та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про стягнення грошових коштів, оскільки матеріалами справи підтверджено не належне виконання зобов`язань за договорами позики. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 858,88 грн., вони понесені позивачем і в силу ч. 1ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь в повному розмірі з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 611, 634, 1048, 1050 ЦК України, суд,-

вирішив:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) борг за розпискою від 30.11.2020 у розмірі 36217 (тридцять шість тисяч двісті сімнадцять) гривень 30 копійок.

3.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) борг за розпискою від 30.09.2021 в розмірі 36217 (тридцять шість тисяч двісті сімнадцять) гривень 30 копійок.

4.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 12.04.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

12.04.2024