Провадження № 22-ц/801/684/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вохмінової О. С. в залі суду в м. Вінниці, повне судове рішення складено 26 січня 2024 року,

в цивільній справі № 127/25661/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, переведення прав покупця по договору купівлі-продажу,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, переведення прав покупця по договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1994 № 1627 та свідоцтва про право на спадщину за законом належала квартира АДРЕСА_1 , а також дача та гараж в м. Ладижині Вінницької області.

Позивач є людиною похилого віку. За віком та станом здоров`я потребував сторонньої допомоги та моральної підтримки. В м. Ладижині близьких родичів у нього не було, проте в м. Вінниці проживала онука його сестри відповідач ОСОБА_3 .

Разом із своїм родичем ОСОБА_4 відповідач переконала його продати квартиру в м. Ладижині, а також гараж і дачу та купити квартиру в м. Вінниці. Позивач погодився на таку пропозицію, проте за умови, що квартира буде оформлена на його ім`я.

29.08.2019 позивач продав свою квартиру за 26 000 доларів США, проте гроші під час укладення договору отримав ОСОБА_4 і одразу поїхав в банк, щоб здійснити їх обмін на купюри нового зразка. В цей же період позивач продав у м. Ладижині гараж за 2 000 доларів США та дачу за 1 800 доларів США.

Всього позивач передав ОСОБА_4 на зберігання та для подальшого оформлення договору купівлі-продажу квартири в м. Вінниці 29 500 доларів США. Через деякий час відповідач та ОСОБА_4 знайшли квартиру в АДРЕСА_2 , оформили договір купівлі-продажу і допомогли йому з речами вселитись в цю квартиру.

29.09.2019 під час реєстрації місця проживання позивач дізнався, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 оформлений 30.08.2019 на ОСОБА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н. В. за реєстр. № 1493.

Оскільки квартира фактично була придбана за його кошти, але покупцем за договором вказана ОСОБА_3 , в жовтні 2020 року позивач звернувся в поліцію із заявою про порушення кримінальної справи щодо шахрайських дій відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , проте станом на 2022 рік ці особи до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України не притягнуті.

Посилаючись на норми статей 3, 13, 203, 215, 217, 655 ЦК України, з урахуванням уточненої позовної заяви від 18.11.2022, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 30.08.2019, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 1493, в частині визнання покупцем по даному договору ОСОБА_3 ; перевести на нього права покупця по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 30.08.2019, посвідченому приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н. В., зареєстрованому в реєстрі за № 1493; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами позовних вимог і обрав спосіб захисту, який не передбачений нормами ЦК України, тому підстав для задоволення його позову немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2024 року вказану справу передано до розгляду у складі колегії суддів: суддя-доповідач Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, визначено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду від 15 березня 2024 року розгляд справи призначено 02 квітня 2024 року о 11.20 год. з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи неналежним чином досліджені подані позивачем докази та неповністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення протиправного рішення.

Зауважує, що позов був заявлений ним на підставі статей 217, 235, 655 ЦК України та доведений належними доказами. Зокрема зазначає, що ним надані до суду копії наявних у нього матеріалів кримінального провадження № 0000339, відомості про яке 13.10.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань Вінницькою обласною прокуратурою за ч. 3 ст. 190 КК України (матеріали кримінального провадження були оглянуті в судовому засіданні).

Звертає увагу, що у вказаних матеріалах міститься протоколи допиту свідка ОСОБА_4 від 13.01.2021 та від 18.10.2022, в яких під час допиту працівником поліції останній підтвердив, що після продажу квартири позивача у м. Ладижин Вінницької області, за кошти, отримані від продажу квартири, було придбано житло в АДРЕСА_2 , та те, що дана квартира оформлена на ОСОБА_2

18 листопада 2022 року, разом із уточненою позовною заявою, позивач подав заяву про виклик і допит свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Разом з тим, свідок ОСОБА_4 до суду жодного разу не з`явився, однак, Вінницьким міським судом Вінницької області не вжиті належні заходи, передбачені статтею 224 ЦПК України, незважаючи на те, що дана особа була одним із ключових свідків по справі.

Так само суд першої інстанції не надав належної уваги і протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 18.10.2022, який також міститься в матеріалах кримінального провадження. Під час допиту в поліції ОСОБА_7 повідомляла, що квартира в м. Вінниці була придбана за грошові кошти, отримані позивачем від продажу нерухомості в м. Ладижині Вінницької області, однак, чомусь під час судового розгляду вона категорично змінила свої показання та стверджувала, що придбала спірне житло в м. Вінниці за її власні кошти, і жодних грошей він їй не передавав.

Вважає, що всі його доводи та аргументи, а також надані ним докази місцевим судом не були враховані.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Малик О. В. посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Вказує, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. За наведених підстав просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року - без змін.

У засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Свистун Л. В. вимоги апеляційної скарги підтримали з викладених у ній підстав та надали відповідні пояснення

Представник відповідача ОСОБА_7 адвокат Малик О. В. не визнав апеляційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 29.08.2019 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом, ОСОБА_1 продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін продаж вчинено за 202 353 грн, які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору (а.с. 11-12 т.1).

30.08.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н. В. було посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 , між продавцем ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за № 1493, продаж вчинено за 436 934 грн (а.с. 13-14 т.1).

Згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 зареєстрований з 17.09.2019 (а.с. 15 т. 1). Крім нього у вказаній квартирі зареєстровані: з 09.09.2019 року ОСОБА_2 та її діти - ОСОБА_9 , 2021 року народження, ОСОБА_10 , 2022 року народження.

13.10.2020 поліцією зареєстровано заяву ОСОБА_1 по факту заволодіння ОСОБА_4 протягом 2019 року грошовими коштами у великих розмірах. 13.10.2020 Вінницькою обласною прокуратурою були внесені відомості до ЄРДР за № 0000339 за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 18 т.1).

Під час огляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що 03.07.2023 кримінальне провадження № 0000339 від 13.10.2020 було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Із постанови про закриття, зокрема, вбачається про відсутність доказів, які б підтверджувати, що ОСОБА_4 чи інші особи заволоділи майном ОСОБА_1 шляхом обману чи зловживання довірою.

Під час досудового розслідування свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_2 надали покази про те, що після продажу квартири в м. Ладижин, належної ОСОБА_1 , останній добровільно надав згоду на оформлення права власності на придбану в майбутньому квартиру в м. Вінниці на ОСОБА_2 . З вересня 2019 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 почали проживати разом, але через створення ОСОБА_1 нестерпних умов для проживання з кінця лютого 2020 року ОСОБА_2 почала проживати окремо (а.с. 169, 172 173 т.1).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, який не передбачений нормами ЦК України. Крім того, судом взято до уваги, що належними відповідачами у спорах про визнання правочинів недійсними, є насамперед, сторони правочину. При цьому оспорюючи договір купівлі-продажу, позивач не залучив до участі в справі іншу сторону правочину продавця ОСОБА_8 , що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (ВП ВС від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18).

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку щодо застосування норми права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19), а також і від аналогічного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 466/8968/19 (провадження № 61-1188св21), про те, що «при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд повинен встановити, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає; вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно».

Зазначений висновок на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що звертаючись до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у частині покупця, оскільки квартира придбана ОСОБА_1 за особисті кошти, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, так як нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25 жовтня 2017 року у справі № 761/32029/15-ц, та Верховним Судом в постанові від 19 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки від подібних висновків відступлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15-ц.

Крім того, апеляційний суд, застосувавши до спірних правовідносин висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року щодо застосування норм права, звертає увагу на існування принципу ієрархії висновків Верховного Суду: висновки колегії - висновки палати - висновки об`єднаної палати - висновки Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, належними відповідачами у спорах про визнання правочинів недійсними, є насамперед, сторони правочину.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 12.09.2023 у справі № 914/198/23, від 29.08.2023 у справі № 912/1550/22.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не залучив до участі в справі іншу сторону оспорюваного ним договору купівлі-продажу продавця ОСОБА_8 , що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до статті 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржене рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун