Провадження № 2/641/490/2024 Справа № 641/4911/23
12 лютого 2024 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді Музиченко В.О.,
при секретарі судового засідання Подосокорської А.О.,
відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові заяву представника позивача ТОВ «АН «Рестріелт» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у цивільній справі № 6414911/23,
В провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ТОВ АН «Рестріелт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою суду від 11.09.2023 року провадження у справі закрито.
Представник ТОВ «АН «Рестріелт» звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 4515,39 грн. та повернути з державного бюджету сплачений судовий збір.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 року повернуто ТОВ «АН «Рестріелт» сплачений судовий збір у сумі 2147, 20 грн. У стягненні витрат ТОВ «АН Рестріелт» на правничу допомогу відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 15.11.2023 року, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідач в судовому засіданні проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу заперечував, зазначив, що заборгованість ним погашена в добровільному порядку. Позовна заява є типовою, оскільки ТОВ «АН «Рестріелт» звертаються до суду з аналогічними позовами, тому представником позивача в тексті позовної заяви змінюються лише дані відповідачів та суми, які вони просять стягнути.
Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.
Ухвалою суду від 11.09.2023 року провадження у даній цивільній справі було закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 256 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3)судом не вирішено питання про судові витрати.
За ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
В позовній заяві представник позивача просить також стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4515,39 грн.
Згідно п. 8 ч. 2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, у загальному розмірі 4515,39 грн., представником позивача надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги; договір про надання правової допомоги № 14/07-23-1 від 14.07.2023 року; акт № 4 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) до договору № 14/07-23-1 про надання правничої допомоги адвокатом від 14.07.2023 року та розрахунок їх вартості. Попередній розмір судових витрат наведений у позовній заяві.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
З позовної заяви вбачається, що вона подана представником позивача через систему «Електронний суд».
В позовній заяві на виконання вимог п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України зазначено, що понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи у розмірі 4515,39 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. - основна винагорода; 1482,39 грн. - додаткова винагорода; 33,00 грн. компенсація витрат за отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18; провадження№ 12-171гс19). Також у цій постанові вказано, що «гонорар успіху» є сумою, обумовленою сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, і тому належить до судових витрат.
Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої - п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.
Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у даному спорі є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат, а стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді.
Аналогічний висновок викладений у поставі Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 127/9918/14-ц.
Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Провадження у даній цивільній справі відкрито в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд звертає увагу на те, що представник позивача адвокат Овсяник С.А., позовну заяву та всі заяви подав через систему «Електронний суд», не приймав безпосередню участь в судовому засіданні, вказана цивільна справа не є складною, в зв`язку із повним погашенням заборгованості відповідачем провадження у справі було закрито.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених статтями 137 та 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Суд, вирішуючи питання щодо витрат понесених учасником справи на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що додані до клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат документи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному в позові розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Крім того, заявлені витрати на правову допомогу на загальну суму 4515,38 грн. є очевидно не співмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та сам розмір є явно завищеним.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, в розмірі 1000,00 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України,
Заяву представника позивача ТОВ «АН «Рестріелт» - Овсяника С.А. про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ТОВ АН «Рестріелт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АН «Рестріелт» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.
В іншій частині вимог відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: В. О. Музиченко