Справа № 541/2876/22
Номер провадження 2/541/22/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 квітня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю позивачки та її представника - адвоката Хворост Д.М., відповідачки та її представника - адвоката Акрітова П.К., третьої особи ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , Миргородський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Макаренко Наталія Олександрівна, про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Свій позов мотивувала тим, що 21.02.2018р. між нею та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, від якого 04.04.2018р. у них народилась донька - ОСОБА_7 . ОСОБА_6 до укладення їх шлюбу, перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 з 21.12.2009р. до 12.11.2012р.. У шлюбі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_8 . Також позивачка зазначила, що 15.05.2022р. її повідомили, що чоловік - молодший сержант ОСОБА_6 помер в населеному пункті в районі с. Малинівка Гуляйпільського району Запорізької області під час бойових дій, загинув у результаті танкового обстрілу, отримавши поранення несумісне з життям. При зверненні до нотаріуса матір померлого - ОСОБА_1 було повідомлено відомості про коло спадкоємців станом на 01.07.2022р., а саме: ОСОБА_1 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину; ОСОБА_2 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - спадкоємець за законом, який прийняв спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України. Як на підставу звернення до суду позивачка зазначила, що ОСОБА_6 за своє життя, в ході несення служби на передовій під час відбиття нападу з боку російської федерації на території України, в телефонній розмові з нею та матір`ю ОСОБА_1 повідомив їм, що мав розмову по телефону з братом відповідачки ОСОБА_3 , в ході якої останній зважаючи на обставини і можливість смерті ОСОБА_6 вважав за необхідне повідомити секрет, який приховувався його родиною від ОСОБА_6 , суть якого полягала в тому, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є його біологічним сином. Зміст даної розмови ОСОБА_6 передав їй - своїй дружині та своїй матері, повідомивши, що в разі настання його смерті під час бойових дій, тягар доведення чи спростування цієї інформації про відсутність між ними кровного споріднення буде покладено на неї. У разі повернення його з війни він особисто планував встановити чи спростувати даний факт, але він отримав поранення несумісне з життям та помер, тим самим втративши об`єктивну можливість довести чи спростувати факт спорідненості з ОСОБА_8 .

Крім того, позивачка зазначила, що ані ОСОБА_6 , ані його родичам включаючи її, як дружину, та матір ОСОБА_1 , взагалі не було відомо, що ОСОБА_6 був вказаний батьком у свідоцтві про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Про даний факт стало відомо лише коли вони звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Померлий та його сім`я знали, що у ОСОБА_3 народилася донька, але ні дати її народження, ні точного віку ОСОБА_6 не було відомо. ОСОБА_3 ніколи не пред`являла претензій до ОСОБА_6 з приводу виконання будь-яких батьківських обов`язків відносно ОСОБА_9 . Аналізуючи рішення суду від 30.10.2012р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 можна дійти висновку, що ні відповідач, ні позивач, не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи та винесення відповідного рішення про розірвання шлюбу. Також, як вбачається з цього рішення суду та копії позовної заяви від 11.09.2012р., ОСОБА_3 виступала ініціатором розірвання шлюбу та повідомляла суд, що не проживає з ОСОБА_6 «разом уже 3 роки», вказувала на припинення шлюбних відносин з грудня 2009 року, спільне господарство не ведеться, також ОСОБА_3 не повідомила суд та ОСОБА_6 про свою вагітність. Що свідчить про те, що ОСОБА_6 не знав та не міг знати стосовно того, що він вказаний згідно закону батьком ОСОБА_9 .

Просила суд виключити відомості про ОСОБА_6 , як батька, з актового запису №2 від 20 серпня 2009 року про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; виключити відомості про ОСОБА_6 , як батька, з актового запису №05 від 15.11.2012 року про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; а також стягнути з відповідачки на її користь всі понесеній нею судові витрати (витрати на оплату судового збору та витрати на оплату правничої допомоги, витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи).

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовною заявою повністю не згодна, вважає її необґрунтованою та безпідставною, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього. з поважних причин, інформації про запис батьком дитини. Позивачка на підтвердження даної гіпотези про те, що померлий ОСОБА_6 за життя не знав, що він вказаний батьком дитини ОСОБА_8 вказує: «Під час несення служби ОСОБА_6 повідомив позивачу, що брат ОСОБА_3 вирішив повідомити секрет який приховувався, суть якого полягала в тому, що ОСОБА_8 не є його біологічним батьком. У разі повернення з війни він планував особисто встановити чи спростувати даний факт». Проте дана обставина не відповідає дійсності, факт такого змісту розмови може спростувати сам брат відповідачки. Також навіть якщо, суто теоретично припустити, що це правда, то зміст даної розмови не спростовує факту того, що ОСОБА_6 не знав про те, що він записаний батьком дитини ОСОБА_8 . Навпаки обставини по справі свідчать про те що, ОСОБА_6 знав, що він вписаний батьком дитини ОСОБА_8 . На момент його народження ІНФОРМАЦІЯ_3 він та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2009 року, який був розірваний лише 30 жовтня 2012 року. Хоч з рішення суду і слідує, що шлюбні відносини припиненні з грудня 2009 року, але подружжя спілкувалось і до розірвання шлюбу, і після. За весь час до своєї смерті у ОСОБА_6 не було жодних сумнівів, що ОСОБА_8 його дитина, про що свідчить відсутність жодних активних дій для спростування даного факту шляхом запропонування ОСОБА_3 пройти процедуру спростування батьківства (тест ДНК) або подання відповідного позову з проведенням судового молекулярно-генетичної експертизи для встановлення факту відсутності спорідненості між ним та дитиною. Всі ці обставини на її переконання свідчать про те, що спадкоємці намагаються створити «штучний» привід для розпочинання процесу розірвання кровної спорідненості між батьком, та як наслідок, виникнення обставин відсутності права на спадщину дітей спадкоємця та відповідно отримання більшої частки у праві спадкування. Також позивачка просить суд виключити відомості про ОСОБА_6 , як батька з актового запису про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зазначає, що ОСОБА_6 не знав про факт вписування його як батька доньки ОСОБА_9 . При цьому, не зазначаючи жодних доказів про протилежне. Єдине, що вказано, це те, що на момент розірвання шлюбу ОСОБА_3 зазначала, що вони більше трьох років не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Проте, потрібно розуміти, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відтак батько дитини ОСОБА_6 мав розуміти, і розумів, що народжена дитина буде вписана, як його дитина. Більше того, брат відповідачки неодноразово питав ОСОБА_6 чому він не бере участі у житті дітей, адже це його діти. Відтак, ОСОБА_6 , знаючи про те, що його вписано батьком двох дітей, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за життя не оспорював своє батьківство відносно двох дітей. Доводи позову щодо необізнаності ОСОБА_6 про те, що він не є біологічним батьком сина та дочки відповідачки правового значення не мають. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачка надала відповідь на відзив та зазначила, що ОСОБА_6 , дізнавшись про те. що він не є батьком ОСОБА_8 , був фактично обмежений у захисті своїх прав через його конституційні обов`язки щодо захисту держави, забезпечення її безпеки. В міру своїх можливостей він повідомив свою дружину та матір, що в разі настання його смерті під час бойових дій, тягар доведення чи спростування інформації про відсутність кровного споріднення між ним та ОСОБА_8 буде покладена на неї, а в разі повернення його з війни він особисто планував встановити чи спростувати даний факт. Про те, що він вказаний батьком у свідоцтві про народження ОСОБА_9 не було відомо, як йому самому, так і всім його родичам, включаючи дружину та матір. Про даний факт стало відомо лише коли позивачка звернулася до нотаріуса. Сторона відповідача намагається спростувати факти, викладені в судовому рішенні, зокрема, факт припинення шлюбних відносин за три роки до розірвання шлюбу, який не потребує доведення, так як зафіксований в рішенні суду, яке не оскаржувалось відповідачкою ані в частині мотивів, ані в частині задоволених позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідачка протягом 10 років не зверталась до суду з вимогами до ОСОБА_6 щодо утримання їх начебто спільної доньки, та не надає жодних доказів того, що він брав участь в утриманні чи вихованні доньки. ОСОБА_6 не знав та навіть не здогадувався, що внесений до актового запису ОСОБА_9 - як батько дитини. Протягом 4 років перебування в шлюбі позивач не була жодного разу свідком того, що ОСОБА_6 вітав ОСОБА_9 з днем народження чи з буть яким іншим святом, чи піклувався про її здоров`я, чи проявляв в будь-який інший спосіб зацікавленість дитиною та хоч якось виконував батьківські обов`язки стосовно доньки. Також ОСОБА_6 не повідомляв будь-кого зі своїх родичів, включаючи магір, про те, що він є батьком ОСОБА_9 . Вказані обставани свідчагь про те, що відповідачка знала, що він не є батьком дітей, тому не пред`являла претензій до виконання ним батьківських обов`язків. Проте зараз цинічно бажає нажитися на чужому горі, нехтуючи моральними та духовними цінностями. Також звертає увагу, що позовна заява про розірвання шлюбу підписана особисто відповідачкою, що є доказом автентичного викладення нею обставин.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові.

Крім того, позивачка ОСОБА_2 допитана за її згодою як свідок пояснила суду, що з ОСОБА_6 вона познайомилася в 2015 році, до 2017 року між ними були дружні відносини, вона знала, що він вже був одружений та в нього є дитина, казав, що до досягнення сином 1 року він їздив, навідував його. В 2017 році вони з ОСОБА_6 одружилися, у них народилася донька, і вона жодного разу не бачила ніяких контактів з колишньою родиною, вони взагалі не підтримували зв`язок, не було будь-якого піклування щодо ОСОБА_9 . Вона завжди знала, що в нього була колишня дружина й син ОСОБА_8 . Також чоловік в військоматах завжди показував, крім їхньої спільної доньки ОСОБА_7 , ще й сина ОСОБА_8 . Якби він знав, що відповідачка й ОСОБА_9 на нього записала, то він би обов`язково вказав би і її у військовий квиток. Коли він вже був на війні й в нього відбулася телефонна розмова з братом відповідачки, то він повідомив їй, що став сумніватися, що ОСОБА_8 його син. На «поминках» чоловіка вона спитала в брата відповідачки про ту розмову, але він сказав: « Хай все залишиться між нами чоловіками».

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також відповідачка суду пояснила, що вони з ОСОБА_6 жили однією сім`єю, в 2009 році народився ОСОБА_8 , чоловік сам їздив оформляв свідоцтво про його народження, у нього не було сумнівів, що він вказаний батьком. До грудня 2009 року вони ще проживали разом, а потім ОСОБА_6 просто приїздив до них, навідував її та дитину. Розлучилися вони 30.10.2012 року. ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , за тиждень до розірвання шлюбу. До цього ОСОБА_6 бачив, що вона була вагітною, він не питав її чи це його дитина. На розірвання шлюбу вони прийшли в суд, написали заяви і розійшлися. ОСОБА_6 не був проти того, що записаний батьком ОСОБА_9 , дитину зареєстрували в сільській раді вже після розлучення. До ОСОБА_9 він приїздив, привозив гроші. Після того як вона народилася, вони ще два місяці спілкувалися. На аліменти вона не подавала. Він знав, що не є біологічним батьком ОСОБА_9 , але він казав: «Я тебе люблю, хай буде як є». ОСОБА_8 він дуже любив, гуляв з ним, це було протягом трьох років його життя, а потім вони перестали спілкуватися.

Допитана за її згодою як свідок третя особа ОСОБА_1 суду пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_6 , вона повністю підтримує заявлені позовні вимоги. У сина було два шлюба, перший шлюб з відповідачкою, з якою вони прожили близько пів року. Потім син ще рік допомагав їй, але в подальшому ОСОБА_3 сказала, що не хоче спілкуватися. Потім вони розлучилися, про доньку навіть мови не йшло. Це вони вже дізналися, коли після загибелі сина оформляли у нотаріуса спадок і дізналися, що є троє дітей, не могли зрозуміти звідки ця третя дитина. Крім того, якби він знав про третю дитину, то він обов`язково записав би її у військовий квиток. Син, коли був на війні, звонив дуже рідко і одного разу він повідомив їй свої сумніви, що ОСОБА_8 його син, а також сказав їй, що якщо з ним щось трапиться, то щоб вони довели чи це правда. Вона особисто з ОСОБА_8 спілкувалася до 1 року, останній раз були у нього на день народження, коли йому виповнився 1 рік. Коли ОСОБА_6 з ОСОБА_3 розійшлися, то він заборонив їх спілкування. Вони фактично розірвали стосунки після досягнення ОСОБА_8 1 року, ще десь з пів року вони спілкувалися, на той період ОСОБА_6 проживав у неї, був у сильному «запою». Між сином та ОСОБА_3 не було вже ніяких відносин, ОСОБА_6 не повідомляв її ні про те, що ОСОБА_3 вагітна ( ОСОБА_9 ), ні про її народження, він ніколи не приїздив до ОСОБА_9 . Вона знала, що у ОСОБА_3 народилася друга дитина, але, що ОСОБА_6 записаний батьком він ніколи не казав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що відповідачка його рідна сестра. З ОСОБА_6 вони разом навчалися, а потім він жив з його сестрою. Вони жили з батьками, коли сестра була вагітна другою дитиною, і у них в будинку вигоріла стеля, то ОСОБА_6 приїхав до них і допомагав йому відремонтувати ту стелю, це було десь у жовтні. Він бачив, що ОСОБА_3 вагітна. Хто записаний батьком ОСОБА_9 він не цікавився. До ОСОБА_8 ОСОБА_6 відносився нормально. Ще після народження ОСОБА_9 він хотів помиритися з ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_6 був на війні, він зателефонував йому, проте за дітей вони взагалі не спілкувалися, балакали тільки за війну, він не повідомляв ОСОБА_6 , що ОСОБА_8 не його біологічний син. Позивачку він особисто не знає, перший раз побачив її на поминках, знає тільки, що вона ОСОБА_2 і що в них дитина.

Представники третіх осіб - Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Макаренко Н.О. - в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідачки, їх представників, третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 21 лютого 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб (т.1 а.с.14). Від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_7 (т.1 а.с.20).

До укладення шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 з 21 грудня 2009 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (т.1 а.с.28), який рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №2/1620/974/2012 від 30 жовтня 2012 року було розірвано (рішення набрало законної сили 12.11.2012р.) - (т.1 а.с.29).

У шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_8 (т.1 а.с.21).

Також з витребуваного за клопотанням сторони позивача Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису № 05 від 15 листопада 2012р. про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом встановлено, що відомості про батька дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , вказані за бажанням матері та у зв`язку з відсутністю його паспорта на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської облвсті від 30.10.2012 року, справа № 2/1620/974/2012, про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 12.11.2012р., при цьому зазначено, що відомості про громадянство та місце проживання батька відсутні (т.1 а.с.158-159).

З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_11 №7/670 від 30 січня 2024р. вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , під час уточнення облікових даних у четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_11 у відомостях про сімейний стан та наявність неповнолітніх дітей вказав: «одружений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_19., син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3., дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2.» (т.2 а.с.83).

ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_6 загинув в результаті танкового обстрілу, отримавши поранення несумісні з життям (а.с.15,16). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №163 Комунального закладу «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 16.05.2022, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_12 - помер ІНФОРМАЦІЯ_15 у державі Україна, Запорізької області, Гуляйпільського району, в населеному пункті в районі с. Малинівка під час бойових дій. Смерть настала внаслідок ушкодження внаслідок військових дій, передбачених законом, та воєнних операцій (т.1 а.с.17).

Після смерті ОСОБА_6 Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Макаренко Н.О. 01.06.2022р. зареєстрована спадкова справа № 69334047 (т.1 а.с.19). Згідно довідки нотаріуса № 46/01-16 від 01.07.2022р. повідомлено відомості про коло спадкоємців станом на 01.07.2022р. (т.1 а.с.18):

- ОСОБА_1 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину,

- ОСОБА_2 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину,

- ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України,

- ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України,

- ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, в тому числі ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (стаття 1).

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Визначення походження дитини, від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою визначено у ст. 122 Сімейного кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Статтею 137 Сімейного кодексу України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, зокрема частиною третьою вказаної статті встановлено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що буде записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

З аналізу вказаної статті вбачається, що оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.

Виходячи із загального правила про недопустимість оспорювання батьківства після смерті особи за інших обставин батьківство не може бути оспорено.

Судом встановлено, що дитина - ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в період шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 21, 28). Встановлено та не заперечувалось сторонами, що за життя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , знав про те, що записаний батьком ОСОБА_8 , визнавав його за сина, повідомляв про своє батьківство відносно нього своїм близьким родичам, зокрема, матері та другій дружині, тривалий час спілкувався з ним, вказував його як сина у своїх облікових документах в ІНФОРМАЦІЯ_11 , з відповідним позовом про оспорювання батьківства не звертався. Ці обставини в ході судового розгляду ніким не оспорювалися, а також підтверджені в судовому засіданні як письмовими доказами, так і показами позивачки, відповідачки, третьої особи, свідка ОСОБА_20 .

Як роз`яснено в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (статті 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство.

Отже, чинне законодавство надає право спадкоємцям оспорювати батьківство спадкодавця лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини, проте при розгляді даної справи законних підстав для оспорювання батьківства спадкодавця не встановлено, а згідно обставин справи ОСОБА_6 та дитина ОСОБА_8 є батьком і сином.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №639/8165/16-ц (провадження № 61-31332св18).

Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 в частині оспорювання батьківства ОСОБА_6 відносно дитини - ОСОБА_8 , адже у позивачки в розумінні ст. 137 Сімейного кодексу України відсутнє право на пред`явлення даного позову. У зв`язку з цим, висновки судово-медичної генетичної експертизи в цій частині не мають правового значення для вирішення спору.

Щодо позовних вимог в частині оспорювання батьківства ОСОБА_6 відносно дитини - ОСОБА_9 судом встановлені наступні обставини.

Згідно частин 1, 2 статті 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно статті 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Аналіз норм статті 136 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. Обов`язок довести відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною покладається на позивача, тобто на особу, що ініціювала позов. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, в тому числі висновками судово-медичної, генетичної чи імунологічної експертиз.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 137 Сімейного кодексу України визначено: якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Як було встановлено судом, ОСОБА_9 , батьком якої значиться ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . За життя ОСОБА_6 з позовом до суду про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_9 не звертався.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської облвсті від 30 жовтня 2012 року по справа № 2/1620/974/2012, яке набрало законної сили 12 листопада 2012 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 задоволено, шлюб між ними розірвано (т.1 а.с.29). В даному позові про розірвання шлюбу ОСОБА_3 власноруч зазначила, що разом з ОСОБА_6 проживали до грудня 2009 року, не проживають разом вже 3 роки, припинили шлюбні відносини з грудня 2009 року, ці ж обставини зазначені й у вищезазначеному рішенні суду щодо розірвання їх шлюбу (т.1 а.с.27,29).

Як стверджує сторона позивача, ОСОБА_6 за життя не було відомо про те, що він записаний батьком дитини, оскільки реєстрація народження дитини ОСОБА_9 відбулася за заявою матері ОСОБА_3 , відомості про батька дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , вказані за бажанням матері та у зв`язку з відсутністю його паспорта на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.10.2012 року, справа № 2/1620/974/2012, про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 12.11.2012р., при цьому зазначено, що відомості про громадянство та місце проживання батька відсутні (актовий запис про народження дитини - т.1 а.с.158-159).

Крім того, з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_11 №7/670 від 30 січня 2024р. встановлено, що ОСОБА_6 під час уточнення своїх облікових даних у відомостях, зокрема, про неповнолітніх дітей вказавував лише сина ОСОБА_8 , 2009 року народження, та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.83), а також сторона позивача зазначила, що якби ОСОБА_6 знав про те, що він записаний ще й батьком ОСОБА_9 , тобто, що він є батьком трьох дітей, то обов`язково скористався б правом на відстрочку від мобілізації.

Також відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що будь-яких матеріальних претензій відносно утримання дитини вона до ОСОБА_6 ніколи не пред`являла.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що доводи сторони позивача щодо необізнанності ОСОБА_6 про те, що він записаний батьком ОСОБА_9 , стороною відповідача не спростовані, тому оспорювати факт батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_9 після його смерті вправі спадкоємці, визначені ч.3 ст.137 СК України, зокрема, дружина, яка в силу ст.1261 ЦК України належать до першої черги спадкоємців за законом (т.1 а.с.14,18).

Згідно висновку експерта КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» № 1846-МГ від 23 жовтня 2023 року молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини ОСОБА_9 серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Таким чином встановлено, що померлий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_18 .. Тобто, батьківство померлого громадянина ОСОБА_6 у відношенні дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виключається (т.2 а.с. 28-31).

Враховуючи вищенаведене, позивачка наділена правом звернення до суду із вказаним позовними вимогами в частині оспорювання батьківства ОСОБА_6 відносно дитини - ОСОБА_9 , в зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи в разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачка ОСОБА_2 при зверненні до суду з цим позовом понесла наступні судові витрати: на сплату судовго збору - 1984,80 грн. (квитанція від 04.11.2022р. - т.1 а.с.1), витрати на правничу допомогу - 15000,00 грн. (ордер, квитанція від 26.09.2022р., акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 від 02.02.2024р. - т.2 а.с.87,88 (зв.бік),90), витрати на проведення судових медико-генетичних експертиз - 22907,54 грн. (квитанції - т.2 а.с.87(зв.бік),88,89,91,92), а всього на загальну суму - 39892,34 грн.

З урахуванням задоволенних позовних вимог з відповідачки на користь позивачки на відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума в розмірі 19946,17 грн. (39892,34 грн. : ).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 89, 133, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Виключити відомості про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , як батька, з актового запису № 05 від 15 листопада 2012 року про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого Виконавчим комітетом Солонцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, Україна.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 19946 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 17 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: О. М. Дністрян