Справа № 338/1651/23
Провадження № 22-ц/4808/277/24
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Богородчанського районного суду від 27 листопада 2023 року під головуванням судді Куценка О.О. у селищі Богородчани,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 серпня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», укладено кредитний договір №691544393 на суму 20 180 грн строком на 30 днів із сплатою 2,30 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

У зв`язку з порушенням умов договору станом на 06 березня 2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 73 518,73 грн, яка складається з наступного 20 178, 90 грн заборгованість по основному боргу (тілу кредиту); 53 339, 83 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року був укладений договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги щодо відповідача.

31 грудня 2020 року згідно з додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01, сторони дійшли згоди викласти Договір №28/1118-01 у новій редакції.

20 жовтня 2022 року був укладений Договір факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором №691544393 від 02 серпня 2021 року у розмірі 73 518,73 грн.

Рішення Богородчанського районного суду від 27 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

В апеляційній скарзіТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт зазначає, що суд повинен був надати можливість на усунення недоліків шляхом подачі відповідних доказів, відсутність яких стала підставою відмови в задоволенні позову. Судом не досліджено наявність всіх доказів, що обґрунтовують позивні вимоги, зокрема доказів перерахування кредитних коштів.

В свою чергу від відповідачки будь-яких заперечень щодо поданого позову не було та будь-яких заяв суду не надано, тому можна дійти висновку, що предмет доказування у цій справі визначався з вірної правової позиції позивача з врахуванням відповідних доказів, зокрема тих які вказують на перерахування кредитних коштів за відповідними договорами.

Оскільки будь-яких заперечень щодо позовних вимог не подавалося, тому позивач не міг знати про необхідність подання окремого доказу, як наприклад доказ перерахування кредитних коштів, який у відповідності до вимог законодавства і не може знаходитися у ТОВ «ФК«ЄАПБ». Адже, ТОВ «ФК«ЄАПБ» не є первісним кредитором, а дані документи касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит.

Позивачу не повідомлено про необхідність поданні додаткових доказів для всебічного й повного з`ясування обставин справи, що в подальшому сприяло винесенню судом рішення з порушенням норм процесуального права без встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апелянт вважає, що відсутність доказів щодо перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов відповідного кредитного договору в даній справі не може слугувати підставою відмови у задоволені позову

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказує про те, що апеляційна скарга є безпідставною.

Подаючи позов до суду позивач міг під час судового процесу додати інші доказі, які він вважав за потрібне додати або звернутися до суду із клопотанням про витребування доказів, але нічого із вищезгаданого він не зробив, а отже реалізував всі свої процесуальні дії.

З долучених до матеріалів справи доказів в обґрунтування позову, відсутнє відповідне платіжне доручення чи його належним чином завірена копія на підтвердження тих обставин, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перерахувало їй на платіжну картку кредитні кошти згідно договору від 02 серпня 2021 року.

Тому посилання апелянта на надання відповідачці кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Таким чином, оскільки апелянтом не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і такі вимоги апелянта не були доведені у суді першої інстанції, тому суд прийняв правильне рішення.

Апелянтом не було надано доказів неможливості подачі цих доказів під час подання позову або під час розгляду справи у суді першої інстанції, а отже такі докази не можуть бути прийняти апеляційним судом, у зв`язку з відсутністю поважних обставин їх неподачі до суд першої інстанції.

Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засіданні апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи. У клопотаннях просили суд проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено належними доказами факту надання кредитних коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - ОСОБА_1 , і такі вимоги позивача не є доведеними, а посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Також позивач не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів у сумі 20180 грн.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на таке.

Встановлено, що 02 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №691544393 на суму 20 180 грн строком на 30 днів із сплатою 2,30 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, кінцевий строк повернення 01 вересня 2021 року.

У зв`язку з порушенням умов договору, станом на 06 березня 2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 73 518, 73 грн., яка складається з наступного 20 178 грн. 90 коп. заборгованість по основному боргу (тілу кредита); 53 339 грн. 83 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року був укладений Договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги щодо відповідача.

Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 31 грудня 2020 року, сторони дійшли згоди викласти Договір №28/1118-01 у новій редакції.

Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 20 жовтня 2022 року був укладений Договір факторингу.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги ОСОБА_1 в сумі 73 518,73 грн, з яких: 20 178,90 грн - сума заборгованості по основному боргу, 53 339,83 грн - заборгованість за відсотками.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором від 02.08.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018.

На підтвердження передання первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» проміжному кредитору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідачки за Кредитним договором позивач не надав будь-яких документів.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 і №20102022 від 20.10. 2022.

Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Отже між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТзОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Позивач не довів факту набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором №691544393, укладеним 02.08.2021 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а інформація про ОСОБА_1 як боржника, надана у витягу з реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 не підтверджено про перехід права вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до іншого (проміжного) кредитора, тому позов не підлягає до задоволення з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав та не вказують на обставини для задоволення позову та скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ухвалено по суті спору правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення боргу, однак мотивувальну частину необхідно змінити з урахуванням вищевикладених висновків цієї постанови.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 27 листопада 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук Є.Є. Мальцева