Справа №351/2075/23
Номер провадження №2/351/111/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Собка В.М.

за участі секретаря судового - Григоращук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині цивільну справу за позовною заявою адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить: - позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.09.2003 р. між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають трьох дітей, двоє з яких неповнолітні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.06.2023 року згідно рішення Снятинського районного суду, шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу діти продовжують проживати із позивачем, окремо від відповідачки і перебувають на повному його утриманні і вихованні. Ще під час спільного проживання, відповідачка ухилялась від виконання своїх обов`язків по

вихованню дітей, а після звернення до суду, взагалі припинила будь-яке спілкування з дітьми та самоусунулась від виконання своїх обов`язків по їхньому вихованню.

На сьогоднішній день, всі питання щодо виховання та утримання дітей, вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. Крім того, ОСОБА_1 недавно стало відомо, що відповідачка намагається створити іншу сім`ю і вони планують виїжджати за кордон на постійне місце проживання.

Адвокат Петричка О.Є. зазначає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, позивач вважає за необхідне, вирішити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24.08.2023 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12.10.2023 року ухвалою суду дану справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив позов задоволити та проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак подала заяву у якій не заперечила проти позбавлення її батьківських прав.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Снятинської міської ради Е. Курилюк подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутниості, при ухваленні рішення по справі покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Суд, дослідивши матеріали справи, та заяву представника позивача, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 с.81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.09.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2023 року розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають трьох дітей, двоє з яких неповнолітні.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , а/з № 11, дата видачі 02.09.2008 року сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , а/з № 5, дата видачі 11.03.2013 року батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до акту № 704 від 21.08.2023 року виданого Старостинським округом №2 с. Княже, с. Драгасимів діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із позивачем - своїм батьком ОСОБА_1 .

Із відповіді №204 від 21.08.2023 року директора Княженського ліцею М. Мерлюка відомо, що ОСОБА_5 на даний час навчається у п`ятому класі Княженського ліцею. За період навчання, мати дитини ОСОБА_2 не цікавиться навчанням та поведінкою дочки, не брала участі у її вихованні. Жодного разу не була у закладі освіти, не приходила на батьківські збори та виховні заходи за участі дитини. Вихованням дитини займається тато ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді № 203 від 21.08.2023 року директора Княженського ліцею М. Мерлюка відомо, що ОСОБА_3 на даний час навчається у десятому класі Княженського ліцею. За період навчання, мати дитини ОСОБА_2 не цікавиться навчанням та поведінкою дочки, не брала участі у її вихованні. Вихованням дитини займається тато ОСОБА_1 .

Як вбачається із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо відмовилася від своїх дітей, та в своїй письмовій заяві зазначила, що не заперечує стосовно позбавлення її батьківських прав, оскільки вона часто виїжджає за кордон до Чехії і участі у житті дітей не бере.

На підставі наведеного Орган опіки та піклування Снятинської міської ради вважає, що розгляд даного питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишає на розсуд суду.

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним Кодексом України.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п.2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При цьому позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, а також, що неналежне виконання ОСОБА_2 її батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дітей.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки вона буде позбавлена батьківських прав.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями ст.ст. 150, 164, 165 СК України, статтями 4,13,136,141,247,258,259,263-265,273,352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Снятинської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган Орган опіки та піклування Снятинської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Василь СОБКО