Справа № 462/5662/19 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/4368/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Псярук О.В.

з участю: ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Третя Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка 13 червня 2009 року склала заповіт, за яким заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 йому та ОСОБА_7 в рівних частинах кожному. Стверджує, що на час смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 , що свідчить про прийняття ним спадщини, однак після звернення до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що він не подав заяви про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, а згідно з довідкою № 2888, виданою ЛКП «Балатон», ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 одна. Зазначає, що не встановлений факт спільного проживання з ОСОБА_6 перешкоджає йому реалізувати право на оформлення спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом, оскільки наявний спір про право, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вважає, що відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо ці обставини спростовуються належними та допустимими доказами. Постійне проживання в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації разом з ОСОБА_6 підтверджується актом ЛКП «Балатон-409» від 14 грудня 2017 року. З наведених підстав просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що в позовній заяві позивач обгрунтовував факт постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, а не факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Зазначає, що встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем зумовлене необхідністю реалізації права на прийняття спадщини в порядку ст. 1268 ЦК України. Вважає, що судом помилково застосовано норми ст. 1264 ЦК України до даних правовідносин, оскільки позивач не порушує питання отримання права на спадщину в порядку четвертої черги спадкоємців за законом, оскільки таке у нього виникло на підставі заповіту від 13 червня 2019 року. Вказує, що позивачем надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема квитанції про сплату комунальних послуг за період більше десяти років, документи про право власності на майно, документи про те, що він займався похованням спадкодавця, а також акт ЛКП «Балатон-409» від 14 грудня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_5 проживав у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації разом з ОСОБА_6 , з якою вів спільне господарство. Наголошує, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ЦПК України, розглянув в порядку спрощеного позовного провадження спір щодо спадкування. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Оскільки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_1 , то ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року залучено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як правонаступника позивача, ОСОБА_5 , до участі у справі № 462/5662/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 з участю третьої особи Третя Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_6 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, крім того відсутня необхідність встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини з метою її прийняття, оскільки нотаріальною конторою не оспорюються спадкові права позивача, а лише рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 24 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України (в редакції станом на 24 вересня 2019 року) спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 1 статті 274 ЦПК України (в редакції станом на 24 вересня 2019 року) передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2 ст. 274 ЦПК, в редакції станом на 24 вересня 2019 року).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Оскільки позивачем пред`явлено вимоги про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини з метою доведення фактичного прийняття ним спадщини, предмет спору стосується спадкових правовідносин.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, що відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Свідоцтвом про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виданим 02 грудня 1994 року Львівською міською адміністрацією підтверджується, що ОСОБА_6 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 30.80 кв.м.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 18 червня 2018 року, виданою ЛКП «Балатон-409», ОСОБА_6 до дня своєї смерті була зареєстрована і проживала в квартирі АДРЕСА_1 .

30 червня 2009 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М., зареєстрований в реєстрі за № 492, за яким належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла в рівних частинах кожному: ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 08 листопада 2017 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер спадкоємець за заповітом, складеним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

23 квітня 2018 року ОСОБА_3 , як спадкоємець ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

За заявою ОСОБА_3 Третьою Львівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 227/2018 року після смерті ОСОБА_6 .

Листами від 16 серпня 2018 року № 2858/02-14 та від 05 вересня 2018 року №3028/02-14 Третя Львівська державна нотаріальна контора повідомляла ОСОБА_5 про заведення спадкової справи, зазначила, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та роз`яснила, що у разі, якщо він має намір оформити свої спадкові права, йому необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, однак в матеріалах спадкової справи № 227/2018 року відсутні докази отримання цих листів ОСОБА_5

25 липня 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 492.

Постановою державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. від 02 серпня 2019 року № 1958/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 листопада 2021 року ОСОБА_3 , як спадкоємцю ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись з позовними вимогами до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ОСОБА_5 стверджує, що є спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом, та фактично прийняв належну йому частину спадщини, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки на день смерті ОСОБА_6 постійно разом з нею проживав у квартирі без реєстрації.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із п. 3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№ 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону, відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відсутні докази спільного проживання позивача разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, та їх пов`язаності спільним побутом, безпідставно застосувавши до спірних правовідносин положення закону щодо доведення фактів спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем однією сім`єю, яке породжує спадкові права, а саме, право на спадкування за законом, лише у тому випадку, якщо таке проживання було однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, як на підставу для спадкування після смерті ОСОБА_6 , позивач покликається не на проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що є підставою для спадкування за законом, а на спадкування на підставі заповіту, складеного ОСОБА_6 30 червня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 492.

Отже, встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, потрібно позивачу саме для підтвердження прийняття ним спадщини та оформлення спадкових прав на підставі заповіту, оскільки державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю доказів прийняття ним спадщини.

Згідно з актом від 14 грудня 2017 року, складеним комісією майстрів ЛКП «Балатон-409» ОСОБА_5 проживав в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації разом з ОСОБА_6 до дня її смерті і вони вели спільне господарство.

Згідно з довідкою № 4835 від 26 липня 2019 року, виданою КП «Управляюча компанія «Надія», ОСОБА_5 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , однак в зазначеній квартирі не проживає.

В матеріалах справи міститься висновок щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання, складений 06 листопада 2017 року, яким встановлена причина смерті ОСОБА_6 , прочитаний в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що підтверджується їхніми підписами у цьому висновку.

Крім того, ОСОБА_5 записаний одержувачем лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , що підтверджується його підписом в лікарському свідоцтві про смерть №224 від 07 листопада 2017 року.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучено в тому числі і квитанції за період з жовтня 2005 року по серпень 2018 року про сплату комунальних послуг, наданих мешканцям квартири АДРЕСА_1 .

Наявні в матеріалах справи докази в сукупності, зокрема, довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 18 червня 2018 року, видана ЛКП «Балатон-409», якою підтверджується проживання ОСОБА_6 , акт від 14 грудня 2017 року, складений комісією майстрів ЛКП «Балатон-409», довідка № 4835 від 26 липня 2019 року, видана КП «Управляюча компанія «Надія», факт отримання ОСОБА_5 лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , а також надані ним квитанції про сплату комунальних послуг свідчать про спільне проживання ОСОБА_5 разом ОСОБА_6 на день смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

Допитані в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили те, що акт від 14.12.2017 року вони підписували, але підписували такий з метою отримання ОСОБА_5 допомоги на поховання, а також пояснили, що ОСОБА_5 був приятелем сусідки ОСОБА_6 , час від часу провідував її, однак постійно разом з нею не проживав.

На думку колегії суддів, показання свідка ОСОБА_8 , не спростовують твердження ОСОБА_5 про його постійне проживання разом з ОСОБА_6 , оскільки, як вбачається з показань свідка ОСОБА_8 , вона, маючи інше місце проживання, у квартирі АДРЕСА_4 , постійно не проживала, а коли приходила до квартири на АДРЕСА_5 , то ОСОБА_5 бачила.

Показання свідка ОСОБА_9 також не спростовують твердження ОСОБА_5 про його постійне проживання разом з ОСОБА_6 , оскільки свідок підтвердила, що ОСОБА_5 приходив до ОСОБА_6 , час від часу бачила його, він постійно був у нетверезому стані.

Донька ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , в суді апеляційної інстанції ствердила, що її батько, ОСОБА_5 , в м. Стрий не проживав, оскільки проживав разом з ОСОБА_6 у її квартирі у м. Львові.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції та приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Такий свій висновок колегія суддів обґрунтовує і тим, що ОСОБА_6 склала заповіт в тому числі і на ОСОБА_5 , що в певній мірі також свідчить про те, що ОСОБА_5 не був для неї зовсім чужою людиною, чого не заперечував і представник відповідача.

Беззаперечних належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, суду не надав.

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 14 вересня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 лютого 2022 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М. відкрито спадкову справу № 6/2022 після смерті ОСОБА_5 .

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 квітня 2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Чернилевською М.М., підтверджується, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після його смерті.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року залучено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як правонаступника позивача, ОСОБА_5 , до участі у справі № 462/5662/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 з участю третьої особи Третя Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зі спадкодавцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15.04.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк