Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1986/23

Провадження № 2/348/97/24

09 січня 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності на будинок,

інші учасники: представник позивача ОСОБА_3 ,

Процесуальні дії у справі.

28.08.2023 ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , відповідно до якого просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 41/100 частини у праві спільної часткової власності на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площеню 138,7 кв.м з виплатою відповідачу грошової компенсації цієї частки та визнати за позивачем право власності на 41/100 частину зазначеного будинку. В обгрунтування позову наведено таке. Позивач є власником 59/100 домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 15.03.2007. Іншим співвласником вказаного домоволодіння є відповідач, яка є власником 41/100 частини цього домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.03.2010. Позивач на даний час проживає з дітьми на першому поверсі будинку. Будинок потребує ремонту та догляду, який неодноразово позивач здійснювала. Відповідач не виділяє коштів на утримання будинку, не зареєстрована у ньому, до будинку не з`являється, своїм майном не користується. Без участі відповідача, як одного із співвласників будинку, позивач не може зареєструвати земельну ділянку, на якій розташований будинок. Вважає, що припинення права власності відповідача на її частину у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки будинком вона не користується більше 13 років, а також отрмає грошову компенсацію.

30.08.2023 суд залишив без руху позовну заяву та надав стороні позивача строк для усунення недоліків позовної заяви.

04.09.2023 позивач усунула недоліки позовної заяви.

04.09.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановивши розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.

05.10.2023 представник відповідача Довгій В.І. подав відзив на позовну заяву, в якому просить в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Вважає, що позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір, а також ордер представника позивача виписаний без заповнення інформації про посвідчення, а тому представник позивача не має повноважень на ведення цієї справи. Частки позивача та відповідача у домоволодінні майже рівні, тому частка відповідача не може бути визнана незначною. Предметом розгляду даної справи є домоволодіння, яке відноситься до подільних речей та може бути поділеним в натурі. За таких обставин позивач зможе користуватися своєю частиною будику без залучення відповідача до його утримання. Позивач не довела, що будинок є неподільним і спільне користування є неможливим. До позовної заяви позивачем долучено звіт ТОВ «Бюро оцінки Авеню» від 03.08.2023 про незалежну оцінку спірного домоволодіння. Сторона відповідача вважає, що такий висновок є суперечливим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки вартість цілого будинку оцінено в 130000,00 гривень. Оцінка, яка була проведена на замовлення сторони відповідача визначила вартість цього будинку в 1511353,00 гривень. Крім цього, відповідач не має іншого житла у власності. Поки що працює за межами України, однак там також не має свого житла. Задоволення позову завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки вона не буде мати жодного житла, а за суму, внесену на депозит суду відповідач не зможе придбати інше житло.

05.10.2023 суд постановив ухвалу про витребування доказів.

12.10.2023 педставник позивача подала відповідь на відзив. Вважає, що аргументи відповідача, зазначені у відзиві не заслуговують на увагу. Зазначила, що позивач проживає на даний момент з дітьми у вказаному будинку, іншого житла немає. Позивач не бажає ділити даний будинок на частини. Вважає висновок ТОВ «Ріалті-О» про вартість об`єкта оцінки майна є неналежним та недопустимим доказом, оскільки місцезнаходження оцінювача територіально відділене від об`єкта оцінки і знаходиться в іншій області, з об`єктом оцінки оцінювач не ознайомлювався, фізичний огляд будинку не проводив, реального стану будинку не бачив.

18.10.2023 представник відповідача подав заперечення. Вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Зазначивши, що можливість врегулювання спору поза судовим порядком сторона відповідача не заперечує, а навпаки ініціює як таке. Оскільки ріелторські компанії схильні викупити будинок, що надасть можливість розприділити кошти між сторонами відповідно до часток співвласників, однак позивач заперечує та не погоджується на врегулювання спору таким способом.

18.02.2023 суд закрив підготовче провадження у даній справі, призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач має право власності на 59/100 спірного домоволодіння. Відповідач є власником іншої частини будинку, яку не утримує, комунальні послуги не оплачує, землею не цікавиться, не дбає про збереження майна. Позивач живе на першому поверсі будинку, який потребує ремонту. Позивач ремонтує також і частину будинку відповідача. Однак на даний час будинок потребує ремонту покрівлі а також заміни вікон на другому поверсі. Відповідач не бажає брати участь у ремонті будинку. При присудженні компенсації відповідачу її інтереси не будуть порушені, оскільки будинок старий і проведена на замовлення сторони позивача оцінка відповідає реальній вартості цього майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Довгій В.І. подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника. У ході судового розгляду зазначив, що позивач не довела жодної з обставин, які підлягають доказуванню у даній категорії справ. Тому на думку сторони відповідача у задоволення такого позову слід відмовити.

Суд встановив:

15.03.2007 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 59/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування, який зареєстрований в реєстрі за №Д-148.

Згідно з копією витягу №13951510 від 20.03.2007 про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач є власником 59/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна домоволодіння на АДРЕСА_1 на підставі договору дарування ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 59/100 частин, на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 належить 41/100 частин домоволодіння.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , будинок є двоповерховим: загальна площа першого поверху 77,2 кв.м, а другого - 61,5 кв.м.

Згідно з копією акту обстеження № 989 від 21.07.2023 ОСОБА_1 разом з дітьми проживає на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Стан покрівлі будинку незадовільний. В стелі є діра через, яку протікає дощова вода і затоплює перший поверх. Стеля та стіни вкриті цвіллю. Ремонтні роботи постійно треба поновлювати.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 03.08.2023 ТОВ «Бюро оцінки Авеню» за замовленням ОСОБА_1 оціночна вартість спірного домоволодіння складає 130000,00 гривень.

Згідно з квитанцією від 07.08.2023 позивач внесла на депозит суду 53300,00 гривень.

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 04.10.2023 ТОВ «Ріалті-О» за замовленням представника відповідача, ринкова вартість спірного домоволодіння складає 1511533,00 гривень без ПДВ, в тому числі вартість 41/100 частини житлового будинку становить 619729,00 гривень.

Відповідно до копій квитанцій за транспортування газу ОСОБА_1 оплачує комунальні платежі за адресою: АДРЕСА_1 .

Всередині будинку є цвіль та тріщини, це підтверджується фотознімками, які долучені стороною позивача.

В ході судового розгляду були допитані свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами позивача та дали такі показання: дах спірного будинку протікає, будинок потребує ремонту, другий поверх потребує ремонту. Позивач здійснювала ремон паркану, міняла вікна. Віповідача свідки ніколи у будинук не бачили. Спірний будинок є постійним місцем проживання позивача та її доньки.

Згідно з відповіддю від 18.05.2023 №77/01-03 у спірному будинку ніхто не зареєстрований.

Згідно з відповіддю від 19.10.2023 №91-51023/18/23- Вих, відповідач 01.05.2018 виїхала за межі України і до цього часу не поверталася.

Оцінка суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку;

рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку;

визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право;

у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права;

недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20).

Європейський суд з прав людини вказав, що положення ст. 365 ЦК від 2003 року є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення. Це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Як свідчить відповідна практика національних судів - хоча йдеться про рішення, винесені у період після подій у справі, що розглядається, - вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (рішення ЄСПЛ у справі Андрій Руденко v. України від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 зроблено такий висновок: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції «за наявності одночасно» в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У даній справі при зверненні із позовом сторона позивача посилалася на те, що спільне володіння і користування будинком є неможливим, оскільки відповідач не бере участі в утриманні спільного майна, не цікавиться його станом, будинок потребує ремонту, фінансову участь у якому відповідач брати відмовляється і відповідно будинок без вказаного ремонту стає непридатним для проживання, а також позивач не може оформити право власності на земельну ділянку, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, яка вже тривалий час проживає за межами України. Тому просила: припинити право власності відповідача на 41/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з виплатою на користь відповідача 53300,00 гривень грошової компенсації вартості частки у справі спільної часткової власності на житловий будинок; визнати за позивачем право власності на цю частку.

Однак у позивача відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права. Тому недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку та визнання права одночасно.

Відповідач позов не визнає, оскільки вважає припинення права на частку у праві власності крайнім заходом, якщо у інший спосіб неможливо врегулювати спір. Оскільки частки сторін є майже рівними на думку сторони відповідача можливий виділ зазначених часток в натурі, що є одним із шляхів вирішення такого спору. Наголошують на невідповідності вартості спірного будинку у м. Надвірна, вартості зазначеній у звіті про оцінку на замовлення сторони позивача та надали інший звіт про оцінку, відповідно до якого вартість вказаного будинку є суттєво вищою, а отже і компенсація мала б бути такою, яка забезпечить відповідачу можливість після повернення у Україну придбати альтернативне житло для проживання, щоб внаслідок вирішення вказаного спору не було порушене право відповідача на житло.

Слід зазначити, що стороною позивача недоведено обставину неможливості спільного користування спріним житловим будинком. Покликання сторони позивача на те, що відповідач відмовляється брати фінансову участь в утриманні спірного будинку не підтверджені доказами. Відповідач час від часу приїздить на територію України, а тому може або особисто, або через свого представника спільно з позивачем оформити право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку. Доказів того, що відповідач відмовляється оформляти право власності на землю суду не надано. Доказів того, що сторони встановили режим користування будинком, а саме: позивач проживає на першому поверсі і дбає про стан цієї частини будинку, а відповідачу відведений для проживання другий поверх будинку і вона зобов`язана здійснювати ремонт покрівлі самостійно, суду також не надано. Майно в натурі між сторонами не поділено. Доказів того, що конструктивні елементи будинку через непроведення у ньому ремонту руйнуються, що приводить будинок у непридатний для проживання стан також не надані.

Крім цього, відповідно до усталеної практики Верховного Суду припинення права на частку у спільному майні можливе, якщо це не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто порушення інтересів співвласника виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку у спільному майні. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. У ході судового розгляду достовірно встановлено, що відповідач тимчасово перебуває за межами України, оскільки там працює. Час від часу повертається на територію України. На території України іншого житла, окрім частки у спірному будинку відповідач не має. А внесені стороною позивача кошти на депозит суду будуть недостатніми для придбання іншого житла. Це свідчить про те, що при ухваленні судового рішення щодо припинення права власності на частку у спільному майні відповідач буде позбавлена права власності на житло та не матиме місця проживання.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у праві спільної часткової власності на будинок, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складено повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 19.01.2024.

Суддя Матолич В.В.