Справа № 204/5960/23
Провадження № 2/204/192/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кошелюк Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/5 частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з 3/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав батьку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.09.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5601 та зареєстрованого 21.10.2003 р. Красноармійським бюро технічної інвентаризації в книзі 1, номер запису 279; та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка належала батькові на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.09.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5603 та зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку їй було видано 12.12.2022, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047 їй було відмовлено, через наявні суперечності у розмірі часток у праві власності на житловий будинок, що не дає змоги зареєструвати право власності на зазначене нерухоме майно, у зв`язку з чим, вона звернулась до суду із зазначеною позовною заявою.

У червні 2023 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина, яка складається з 3/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав чоловіку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.09.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5601 та зареєстрованого 21.10.2003 р. Красноармійським бюро технічної інвентаризації в книзі 1, номер запису 279; та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка належала чоловіку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.09.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5603 та зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку їй було видано 12.12.2022, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047 їй було відмовлено, через наявні суперечності у розмірі часток у праві власності на житловий будинок, що не дає змоги зареєструвати право власності на зазначене нерухоме майно, у зв`язку з чим, вона звернулась до суду із зустрічною позовною заявою.

У червні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/5 частину земельної ділянки, в якій просив визнати за ним право власності на 1/5 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Вимоги мотивував тим, що він є власником 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною споруд та побудов на підставі договору дарування, посвідченого 25.10.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5601; право власності на яке було ним зареєстровано 15.11.2022, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 315608133 від 21.11.2022 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Зазначив, оскільки він є власником 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , він має право на 1/5 частину спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим, він звернувся до суду із зустрічною позовною заявою.

Ухвалою суду від 29 травня 2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду.

Згідно ухвали суду від 15 вересня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності.

Також, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/5 частину земельної ділянки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала на адресу суду письмову заяву, якою просила слухати справу за її відсутності; визнає позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення; частково визнає позовні вимоги ОСОБА_2 та не заперечує проти визнання за нею права власності на 3/10 частини спірної земельної ділянки; свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (т.2 а.с.94-95).

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, надала на адресу суду письмову заяву, якою просила слухати справу за її відсутності; визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення; визнає позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення; та не заперечує проти визнання за нею права власності на 3/10 частини спірної земельної ділянки (т.2 а.с.106-107).

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву, якою просив слухати справу за його відсутності; визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення; частково визнає позовні вимоги ОСОБА_2 та не заперечує проти визнання за нею права власності на 3/10 частини спірної земельної ділянки; свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (т.2 а.с.100-101).

Представник Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву, якою просили розглянути справу за їх відсутності та винести рішення на розсуд суду (т.2 а.с.112).

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про витребування у приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Михайленко О.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Згідно ухвали суду від 29 травня 2023 року витребувано від приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Михайленко О.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 (т.2 а.с.1-70).

Іншими сторонами у справі не було заявлено відповідних клопотань про витребування додаткових доказів, та сторони лише обмежились письмовими заявами про визнання позову та відповідно, часткового його визнання.

Дослідивши матеріали справи, подані заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Cудом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (т.1 а.с.33), після смерті якого відкрилась спадщина.

Спадщина складається з 3/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.09.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5601 та зареєстрованого 21.10.2003 р. Красноармійським бюро технічної інвентаризації в книзі 1, номер запису 279; та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.09.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5603 та зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.55-56, 57).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_6 (шлюб між ними був зареєстрований 30.09.1999 року Красноармійським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, що підтверджено копією свідоцтва про одруження - т.1 а.с.44, та після смерті якого ОСОБА_7 уклала шлюб зі ОСОБА_8 та обрала прізвище чоловіка ОСОБА_9 т.1 а.с.46) та донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджено копією свідоцтва про народження т.1 а.с.48).

Позивачі посилались на те, що заповіт за свого життя ОСОБА_4 не склав.

Судом також встановлено, що спадкоємці померлого дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 частково прийняли спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Так, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 було видано ОСОБА_1 12.12.2022 (т.1 а.с.42), а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047 їй було відмовлено, через наявні суперечності у розмірі часток у праві власності на житловий будинок, що не дає змоги зареєструвати право власності на зазначене нерухоме майно (т.1 а.с.39).

Також, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 було видано ОСОБА_2 12.12.2022 (т.1 а.с.43), а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047 їй було відмовлено, через наявні суперечності у розмірі часток у праві власності на житловий будинок, що не дає змоги зареєструвати право власності на зазначене нерухоме майно (т.1 а.с.40).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 25.10.2003 року подарував своїй доньці ОСОБА_1 та сину своєї дружини ОСОБА_5 (від першого шлюбу) ОСОБА_3 (т.1 а.с.41), які на момент укладення договору дарування були неповнолітніми, в рівних долях кожному, 2/5 долі житлового будинку з відповідною частиною споруд та побудов що знаходиться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці ОСОБА_4 (т.1 а.с.58). Право власності на яке було зареєстровано ОСОБА_3 15.11.2022, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 315608133 від 21.11.2022 р.

Аналіз змісту позовних заяв спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить, що предметом позовів є визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :14:016:0047, площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.09.2003 р. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №5603 та зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.55-56, 57).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом вказаних норм, спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцями у межах обсягу спадкової маси.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя, а також на майно, яке не було оформлене за час шлюбу.

Відповідно до усталеної практики частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

Судом встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані 27.09.2003 року під час перебування спадкодавця ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_6 , а презумпція спільності права власності подружжя на це майно, учасниками справи не спростована, враховуючи рівність часток у такому праві, суд прийшов до висновку, що об`єктом спадкування є 1/2 частка, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 . З урахуванням частки позивачки ОСОБА_6 в такому майні у розмірі 1/2, вірним було б визначення розміру часток позивачів ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 1/4 частина, та ОСОБА_6 - 1/2 як частка у спільному сумісному майні подружжя та 1/4 частка в спадковому майні після смерті чоловіка.

Проте, за життя ОСОБА_4 25.10.2003 року подарував своїй доньці ОСОБА_1 та сину своєї дружини ОСОБА_6 (від першого шлюбу) ОСОБА_3 (т.1 а.с.41), які на момент укладення договору дарування були неповнолітніми, в рівних долях кожному, 2/5 долі житлового будинку з відповідною частиною споруд та побудов, що знаходиться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці ОСОБА_4 (т.1 а.с.58). Право власності на частину житлового будинку було зареєстровано ОСОБА_3 15.11.2022, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 315608133 від 21.11.2022 р.

Крім того, судом встановлено, та з копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 (т.2 а.с.1-70) вбачається, що 27.10.1997 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все своє майно, що знаходиться в селі Рибальче Голопристанського району Херсонської області, яке на день смерті буде належати йому, з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в рівних частинах (т.2 а.с.16 зворот).

Отже, позивачі мали б надати суду докази, що наявний в матеріалах спадкової справи заповіт від імені ОСОБА_4 визнаний недійсним чи був скасований. Також, позивачі повинні були довести суду за допомогою належних та допустимих доказів у справі, що саме їх померлим батьком та чоловіком ОСОБА_4 був складений заповіт від 27.10.1997 року. Такі докази, в тому числі клопотання про допит як свідка секретаря сільської ради, який складав заповіт, лежить на позивачах. Крім того, позивачі повинні були надати суду докази щодо можливих інших спадкоємців, зазначених в заповіті, та залучити їх до участі у справі, проте, зазначеного, позивачі не зробили; також, позивачі мали можливість заявити перед судом клопотання про витребування доказів, таких як реєстраційна книга для запису нотаріальних дій, проте, не скористались таким правом про витребування додаткових доказів, оскільки копія реєстраційної книги до матеріалів даної цивільної справи долучена не була, клопотання про витребування доказів позивачами заявлено не було, останні обмежились лише письмовими заявами про визнання заявлених позовів, проте, визнання позову шляхом подання письмових заяв не є достатньою і єдиною підставою для задоволення позовних вимог, які не доведені належними доказами.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України визначено, що докази повинні бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), що відповідає положенням ст.89 ЦПК України, згідно якої судом і проведена оцінка доказів.

Неподання позивачами належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позову та про відмову в позові з цих підстав.

Враховуючи, що позивачами не доведено відсутність на момент смерті у спадкодавця ОСОБА_4 заповіту, або ідентифікувати останній як такий, що вчинений не спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів, які б підтвердили вимоги позивачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати згідно ст.141 ЦПК України, покласти на позивачів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Покровської міської ради Донецької області, Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на 1/5 частину земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22.02.2024 р.

Суддя Н.В. Токар