КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/480/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року місто Київ

справа №759/11214/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Шум Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:

стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування вимог, посилався на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є сусідом відповідача, який проживає на один поверх нижче.

Вказував, що з квартири, де проживає ОСОБА_3 на постійній основі чути гучні звуки, а саме стукіт та крики, що свідчить про те, що відповідач порушує правила шумоізоляції, що встановлені рішенням КМР від 25 грудня 2008 року №1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва».

Зазначав, що шумовий фон від здійснення діяльності відповідача перевищує встановлені нормативи, з його квартири розноситься шум як зранку о 05:00-06:00 годині, ввечері о 23:00, так і вночі. Звуки є дуже шумними та нерегулярними.

Посилався на те, що він разом із іншими сусідами неодноразово відвідував квартиру відповідача з проханнями припинити даний шум, на що останній відмовляється здійснити комплекс заходів із шумоізоляції, веде себе агресивно.

Вказував, що 02 травня 2023 року ДОП Святошинського УП ГУНП у м. Києві, лейтенантом поліції Савчук І. було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, де було зазначено, що 18 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 плюнув у ОСОБА_3 та нецензурно висловлювався, чим вчинив дрібне хуліганство у громадському місці, передбачене ст.173 КУпАП.

Зазначав, що постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року провадження у справі №759/8247/23 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП було закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Посилався на те, що в даному випадку поведінка відповідача є цілком незрозумілою та протиправною, а також не відповідала дійсності. Внаслідок неправомірних дій відповідача, якими було завдано моральної шкоди позивачу, це негативно позначилися на його здоров`ї, оскільки він змушений був нервувати та перейматися стосовно цієї справи та звернутися за правовою допомогою, внаслідок чого з вини відповідача він витрачав свої кошти та час.

Позивач вказував, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з неправомірною спробою притягнення його до адміністративної відповідальності.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувані рішення скасувати та постановити нові.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін, передбачений ст.12 ЦПК України, не враховано письмові пояснення свідків, які мають важливе значення при розгляді справи.

Вказувала, що позивач додав до справи письмову заяву свідка, яка не врахувалася при розгляді справи. Дана заява підтверджує неправдивість поширеної відносно позивача інформації, тому має важливе значення при розгляді справи.

Зазначала, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач вживав до позивача нецензурну лексику: необгрунтовані погрози (при свідку ОСОБА_4 відповідач погрожував невідомими бійцями, які можуть нанести шкоду позивачу), неодноразово відповідач погрожував поліцією.

Посилалася на те, що додаткове рішення є не об`єктивне.

Вказувала, що представник відповідача зазначив, що 20000 грн. сплачується клієнтом не пізніше дати першого засідання у справі, але справа розглядалася в спрощеному позовному провадженні, тому розмір такої ціни є не обгрунтованим та непропорційним.

Зазначала, що не було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

29 листопада 2023 року від представника відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

08 грудня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

15 грудня 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні апеляційного суд представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необгрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є сусідом відповідача, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач у позовній заяві вказував на те, що з квартири, де проживає ОСОБА_3 постійно чути гучні звуки, а саме стукіт та крики, що свідчить про те, що відповідач порушує правила шумоізоляції, що встановлені рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 «Про Правила благоустрою міста Києва».

02 травня 2023 року ДОП Святошинського УП ГУНП у м. Києві, лейтенантом поліції Савчук І. було складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, згідно якого18квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 плюнув у ОСОБА_3 та нецензурно висловлювався, чим вчинив дрібне хуліганство у громадському місці, передбачене ст.173 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року провадження у справі №759/8247/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що поведінка відповідача є цілком незрозумілою та протиправною, а також не відповідала дійсності. Внаслідок неправомірних дій відповідача, йому було завдано моральної шкоди, що негативно позначилися на його здоров`ї. Позивач зазначав, що він зазнав душевних страждань у зв`язку з неправомірною спробою притягнення його до адміністративної відповідальності.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що в його діях відсутні ознаки порушення/приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, відсутні ознаки поширення недостовірної інформації відносно позивача, при цьому ОСОБА_1 не зазначає у позовній заяві жодних обставин та не долучає до позовної заяви жодних доказів завдання останньому моральної шкоди.

Конституцією України в ст.3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 28 Конституції України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

Частиною 4 ст.32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Положеннями ст.271 ЦК України визначено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивач зазначаючи про те, що відносно нього, відповідачем поширена образлива, недостовірна інформація, у позовній заяві не наводить, яка саме інформація та якого змісту була відносно нього поширена.

Доказів на підтвердження завдання відповідачем позивачу моральної шкоди ОСОБА_1 надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач додав до справи письмову заяву свідка ОСОБА_4 , яка не врахувалася при розгляді справи та що дана заява підтверджує неправдивість поширеної відносно позивача інформації, колегія суддів відхиляє, оскільки показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Оскільки ОСОБА_4 не допитувався в судовому засіданні в якості свідка під присягу, а відтак його пояснення не можуть братися до уваги.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що на виконання вимог ч.2 ст.137 ЦПК України, з позивача підлягаютьстягненню витрати понесені відповідачем на правову/правничу допомогу у зв'язку із розглядом справи, які є доведені.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2023 року на адресу суду першої інстанції від предстаника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції стороною відповідача було надано копії: договору №БСМ-26-06/23 про надання правової допомоги від 26 червня 2023 року, укладеного між АО «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «КАПІТАЛ» та ОСОБА_3 ; додатку №1 до договору №БСМ-26-06/23 відповідно до п.2 якого, сторони домовились, що вартість робіт (наданих послуг), відповідно до п.1 даного додатку, складає 30 000 грн.; платіжних інструкцій на загальну суму 30000 грн.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

При цьому, тлумачення положень ст.270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення - засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат суду належить забезпечити кожній стороні у справі можливість бути повідомленою про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч.2 ст.246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення ч.4 ст.270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч.2 ст.246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі №202/3681/16.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача, 09жовтня 2023 року, подаючи до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, долучив до неї докази направлення вказаної заяви позивачу - 09 жовтня 2023 року.

11 жовтня 2023 року судом першої інстанції вже було ухвалено додаткове рішення.

При цьому, матеріали справи не містять доказів повідомлення судом позивача про призначення судового засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч.2 ст.246 ЦПК України чи повідомлення про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Отже, позивач був позбавлений можливості скористатися своїм правом на подання пояснень/заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі представник позивача вказувала на те, що стороною відповідача не було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Також зазначала, що витрати є неспівмірними.

Колегія суддів також вважає необхідним зазначити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого фіксованого розміру погодинних ставок адвокатів сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми погодинних ставок адвокатів зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції відповідачем у розмірі 30000 грн. є завищеними.

Враховуючи заперечення сторони позивача щодо розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу відповідачу робіт, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених відповідачем ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 30000 грн. до 10000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 24000 грн.

На підтвердження понесення вказаних витрат в суді апеляційної інстанції було надано копію додатку №2 до договору про надання правової допомоги та копію платіжної інструкції на суму 24000 грн.

Дослідивши матеріали справи, заперечення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - 24000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

А відтак, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., які понесені у суді апеляційної інстанції, суд вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

З огляду на вищевикладене,колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року змінити.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрат на професійну правничу допомогу з 30000 грн. до 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: