ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/5117/21

провадження № 22-ц/4809/457/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються - виконуючий обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року у складі головуючого судді Кулінки Л. Д.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

13.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на діївиконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, в якому просила протиправною та скасувати постанову виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 03.03.2023 року про скасування постанови приватного виконавеця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни від 17.11.2022 року про відкриття виконавчого провадження № 70372666.

Скаргу мотивовано тим, що ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.10.2021 накладено арешт на автомобілі: MERSEDES-BENZ, VIN: НОМЕР_1 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; TOYOTA, VIN: НОМЕР_3 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , та заборонено відчуження і переоформлення права власності на вказані автомобілі на інших осіб.

Представник стягувачки подав вказану ухвалу на виконання до приватного виконавця Золотарьової Тетяни Валентинівни.

Постановою приватного виконавця Золотарьової Тетяни Валентинівни від 17.11.2022 відкрито виконавче провадження №70372666.

11.03.2023 з автоматизованої системи виконавчого провадження стягувачці стало відомо, що постановою виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іваном Сергійовичем від 03.03.2023 скасована постанова приватного виконавця Золотарьової Тетяни Валентинівни від 17.11.2022 про відкриття виконавчого провадження.

Жодних повідомлень на адресу стягувачки та її представника не надходило, копія оскаржуваної постанови від 03.03.3023 на їхні адреси не надсилалась.

В оскаржуваній постанові від 03.03.2023 вказано, що виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме: відсутні відомості про стягувача та боржника. Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання. Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження №70372666 скасована суб`єктом оскарження не за скаргою ОСОБА_2 , а з власної ініціативи. Зауважує, що скарга ОСОБА_2 була подана не в межах виконавчого провадження №70372666, а взагалі з приводу діяльності приватного виконавця. Звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження №70372666 винесена 17.11.2022, а скарга складена 29.12.2022 та подана 30.12.2022, з порушенням десятиденного строку на подання скарги.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2021 року у відповідності до статті 157 Цивільного процесуального кодексу України є виконавчим документом, проте ухвала не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у виконавчому документі відсутні відомості щодо боржника та стягувача, постанова виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Івана Сергійовича від 03 березня 2023 року про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. від 17 листопада 2022 року, є законною та обґрунтованою.

Суд відхилив доводи заявника щодо подання скарги ОСОБА_2 не в межах виконавчого провадження, оскільки вони суперечать матеріалам виконавчого провадження.

Суд зауважив, що заявником не доведено порушення ОСОБА_2 строків подання скарги, враховуючи відсутність підтвердження дати отримання постанови про відкриття виконавчого провадження №70372666 від 17.11.2022.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_1 адвокат Усатенко В. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали суду, ухвалення нового рішення, яким визнати протиправною і скасувати постанову в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 03.03.2023 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т.В. від 17.11.2022 про відкриття виконавчого провадження №70372666. Просив стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2021 про накладення арешту на автомобілі підлягає обов`язковому виконанню. Представник стягувана подав ухвалу від 25.10.2021 на виконання до приватного виконавця Золотарьової Т. В. Постановою приватного виконавця Золотарьової Т.В. від 17.11.2022 відкрито виконавче провадження №70372666. 11.03.2023 з Автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо, що постановою в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. від 03.03.2023 скасована постанова приватного виконавця Золотарьової Т. В. від 17.11.2022 про відкриття виконавчого провадження. Жодних повідомлень на адресу стягувачки та її представника не надходило, копія оскаржуваної постанови від 03.03.3023 на їхні адреси не надсилалась.

В оскаржуваній постанові від 03.03.2023 вказано, що виконавчий документ не відповідає вимогам, а саме: відсутні відомості про стягувача та боржника.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника та ідентифікаційний номер не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).

Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19).

Скарга ОСОБА_2 подана не в межах виконавчого провадження №70372666 а з приводу діяльності приватного виконавця, при цьому не оскаржувалось жодної постанови.

Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження №70372666 винесена 17.11.2022, а скарга складена 29.12.2022 та подана 30.12.2022, тобто з порушенням десятиденного строку на подання скарги.

Про строк подання скарги в оскаржуваній постанові взагалі нічого не вказано, тобто, скаргу ОСОБА_2 розглянуто за межами десятиденного строку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Департаментом ДВС МУЮ подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заявниця та її представник, заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши представників Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Соловйової Н. П. та Красніцької Н. М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін з таких підстав.

Фактичні обставини справи.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2021 року (справа №405/5117/21) забезпечено позов представника ОСОБА_1 адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів шляхом накладення арешту на автомобілі: MERSEDES-BENZ, VIN: НОМЕР_1 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; TOYOTA, VIN: НОМЕР_3 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , та заборонено відчуження і переоформлення права власності на вказані автомобілі на інших осіб (а.с.9-11).

Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Тетяною Валентинівною 17 листопада 2022 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70372666 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, де зазначено боржником - ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 (а.с.12-13).

29 грудня 2022 року ОСОБА_2 подано до Міністерства юстиції України скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни щодо примусового виконання виконавчих проваджень №62562967 та №70372666, зокрема з тих підстав, що останньою безпідставно внесено відомості про боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , замість ОСОБА_3 власника автомобілів: MERSEDES-BENZ, VIN: НОМЕР_1 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; TOYOTA, VIN: НОМЕР_3 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , на які ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2021 року накладено арешт та заборонено відчуження і переоформлення права власності на інших осіб (а.с.14-16).

Виконуючим обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_5 03 березня 2023 року винесено постанову про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни щодо виконання ухвали №405/5117/21 від 25.10.2022 виданої Кіровським районним судом міста Кіровограда, у зв`язку з тим що, виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не зазначено відомості про боржника та стягувача (а.с.17-20).

Згідно копії супровідного листа від 03.03.2023 копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома, зокрема і ОСОБА_1 (а.с.77).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 157 Цивільного процесуального кодексу України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до абзацу двадцять сьомого пункту 102 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», у період дії воєнного стану постанова або інший процесуальний документ (або їх частина), винесені у виконавчому провадженні приватним виконавцем, якщо вони суперечать вимогам законодавства щодо примусового виконання рішень, можуть бути скасовані за зверненням сторони виконавчого проваджений або особи, права якої порушені, постановою керівника структурного підрозділу Міністерства, або особи, що виконує його обов`язки, крім випадків, якщо наявна інформація про судове провадження, ініційоване особою, яка подала звернення, у зв`язку із спором між тими самими сторонами з такого самого предмета і з тієї самої підстави.

Згідно з Положенням про Департамент-державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 01.09.2019 №616/к забезпечення реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів покладено на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 17 Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Міністерство юстиції здійснює державне регулювання діяльності приватних виконавців, зокрема контроль за їх діяльністю.

Частиною першою статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що Міністерство юстиції України здійснює контроль за діяльністю приватного виконавця шляхом проведення планових і позапланових перевірок в порядку встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до підпункту 3 пункту 6 і розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця. У разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Особливості перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства встановлені розділом V Порядку.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу V Порядку у період дії воєнного стану Міністерство юстиції здійснює перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження.

Згідно з абзацом першим пункту 3 розділу V Порядку у період дії воєнного стану постанова або інший процесуальний документ (або їх частина), винесені у виконавчому провадженні приватним виконавцем, якщо вони суперечать вимогам законодавства щодо примусового виконання рішень, можуть бути скасовані за зверненням сторони виконавчого провадження або особи, права якої порушені, постановою керівника структурного підрозділу Міністерства, або особи, що виконує його обов`язки, крім випадків, якщо наявна інформація про судове провадження, ініційоване особою, яка подала звернення, у зв`язку із спором між тими самими сторонами з такого самого предмета і з тієї самої підстави.

У скарзі ОСОБА_1 не конкретизовано, які її права та інтереси як сторони виконавчого провадження були порушені оскаржуваною постановою виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С.

Відповідно до норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто судовим рішенням під час розгляду скарги на дії державного виконавця має бути поновлено саме порушене право заявника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2021 року як виконавчий документ всупереч вимогам ст. 157 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» не містила вказівки про боржників, про що правомірно зазначено в постанові виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. від 03 березня 2023 року про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни від 17 листопада 2022 року.

Встановивши, що дії в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І. С. при перевірці скарги ОСОБА_2 відповідали вимогам закону і для скасування оскаржуваною постановою від 03 березня 2023 року постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. від 17 листопада 2022 року були підстави, суд обгрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 за недоведеністю.

Також суд дійшов правильного висновку щодо безпідставності доводів заявниці про порушення порядку і строків подання ОСОБА_2 скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В., оскільки в матеріалах ВП №70372666 відсутні дані про отримання боржником ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого прокладення від 17.11.2022.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2021 року накладено арешт та заборонено відчуження і переоформлення права власності на автомобілі: MERSEDES-BENZ, VIN: НОМЕР_1 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; TOYOTA, VIN: НОМЕР_3 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_3 , яка не була стороною виконавчого провадження №70372666. Залучення ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні фактично не впливало на виконання ухвали суду про арешт рухомого майна.

Висновки суду першої інстанції за результатами розгляду скарги по суті є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку.

Посилання представника ОСОБА_1 адвоката Усатенка В. Ю. на необхідність застосування до цих спірних правовідносин правових висновків викладених в постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №749/1181/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі №813/2125/16, від 19 вересня 2019 року у справі №469/1357/16-ц, є безпідставними, оскільки у вказаних постановах викладена правова позиція щодо відсутності у виконавчому документі окремих відомостей про боржника, проте вказані висновки не можуть бути застосовані при розгляді цієї скарги, оскільки у вищевказаному виконавчому документі (ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 жовтня 2021 року), взагалі відсутні будь-які ідентифікуючі дані про особу боржника та стягувача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги на дії та рішеннявиконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судоого рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник