Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2803/23 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 68 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 286/2803/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 06 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Вачко В.І. у м. Овручі

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила поділити між нею та ОСОБА_2 автомобіль SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 шляхом виділення автомобіля SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , у власність ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на її користь компенсації у розмірі 146 142,85 грн. замість 2/3 часток у праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації за 2/3 частки автомобіля SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 146 142,85 грн; стягнути з ОСОБА_2 суму судового збору.

В обгрунтування позову вказувала, що у період із 2016 року по 2020 рік перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15.08.2019, перебуваючи у шлюбі, придбали автомобіль SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 , а тому він є спільним сумісним майном подружжя і має бути поділений між ними. Зазначила, що зверталася до відповідача із пропозицією надати їй автомобіль із подальшою виплатою йому компенсації половини його вартості. Проте відповідач приховав автомобіль і не надає у користування. Водночас вказала, що ОСОБА_2 не відвідує малолітнього сина, ухиляється від участі в утриманні дитини, а тому вважала, що існують підстави для відступу від рівності часток при поділі автомобіля згідно положень ст. 70 СК України. Виходячи із наведеного, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 06 грудня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість належної їй 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 10 000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 100 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково визначив, що дійсна (ринкова) вартість автомобіля SKODA SUPERB, 2004 р.в. становить 20 000 грн. Вказує, що 09.04.2023 ОСОБА_2 відчужив автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, своїй рідній сестрі ОСОБА_5 , за відсутності її (позивачки) згоди. При вирішенні спору суд не звернув уваги на вказані обставини, що по суті стало передумовою подання нею доказів вартості подібних транспортних засобів, отриманих нею із оголошення про продаж яких розміщені на веб-сайті AUTO.RIA. Станом на 12.07.2023 ринкова вартість подібного автомобіля складала 219 214 грн 28 коп. На підтвердження доводів апеляційної скарги щодо ринкової вартості спірного автомобіля, ОСОБА_3 надала копію звіту №51/83.12.23 про оцінку колісного транспортного засобу від 27.12.2023, згідно якого ринкова вартість спірного автомобіля складає 207 020 грн станом на 06.12.2023.

Крім того, ОСОБА_3 не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для відступу від рівності часток при поділі автомобіля SKODA SUPERB, 2004 р.в., оскільки судом встановлено, що дитина хворіє, а відповідач інформацію про розмір своїх доходів, отриманих в ТОВ «Комплекс Агромарс» за період з 26.10.2020 по 06.12.2023 так і не надав, ні позивачу, ні до органу ДВС. Разом з цим відповідач не відвідує малолітнього сина і Служба у справах дітей і сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації провела профілактичну бесіду з відповідачем щодо невиконання ним рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні малолітнього сина. Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_2 не дбав по матеріальне забезпечення сім`ї, приховав спільне майно на шкоду інтересам неповнолітньої дитини, тому є підстави відступити від рівності часток щодо поділу автомобіля.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі, апеляційну скаргу просила задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник адвокат Левківський С.В., які брали участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, надали пояснення аналогічні викладеному в рішенні суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 24.09.2016 по 12.10.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спілу дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.11, 12).

15.08.2019 сторонами було придбано автомобіль SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (а.с.26)

03.04.2023 ОСОБА_1 надіслала на адресу ОСОБА_2 лист-пропозицію - надати їй автомобіль SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , для встановлення його вартості з метою подальшої сплати відповідачу половини вартості автомобіля і переоформлення його на позивача (а.с.27).

09.04.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в м. Київ укладено договір купівлі-продажу 8046/2023/3755699 транспортного засобу/, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 20 000 грн. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (а.с. 53).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми компенсації за 1/2 частку у праві спільної власності на автомобіль у розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або з реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21,24,41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Вирішуючи спір, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що автомобіль марки SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 придбаний сторонами у період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу.

Щодо відступу від часток.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка наполягала збільшити її частку у спільному сумісному майні, аргументуючи це тим, що з нею залишилася проживати спільна дитина, а відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів, чим ухиляється від обов`язку утримання та виховання сина.

Встановлено, що від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з медичними документами дитина хворіє.

Судовим наказом від 07.08.2020 Овруцького районного суду Житомирської області, з відповідача присуджено на користь позивача стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2020 року і до 10.05.2035 року, тобто до досягнення дитиною повноліття.

26.10.2020 року державним виконавцем Овруцького ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 , що не підписаний державним виконавцем, сукупний розмір заборгованості станом на березень 2023 року склав 47 236,65 грн.

Із розрахунку заборгованості Овруцького ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 , підписаного головним державним виконавцем Ковальчук М. та надісланого на адресу відповідача, вбачається, що загальна сума заборгованості згідно з матеріалами виконавчого провадження станом на 30.09.2023 року становить 0 грн., зокрема сукупний розмір заборгованості станом на березень 2023 року склав 33283,92 грн., станом на червень 2023 року склав 27103,78 грн., а станом на липень 2023 року є переплата 3579,29 грн., за липень 2023 року боржником сплачено 32466,15 грн., за серпень 2023 року та за вересень 2023 року сплачено по 1783,08 грн., заборгованість на 30 число поточного місяця за серпень 2023 року склала 0 грн., за вересень 2023 року склала 0 грн., є переплата 3579,29 грн.

Згідно із постановою головного державного виконавця Овруцького ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ковальчук М.Є. про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 28.08.2023 ВП № 63409180, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі та станом на 28.08.2023 року відсутня.

Із листа Овруцького ВДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 25.08.2023 вбачається, що боржником самостійно на депозитний рахунок відділу постійно перераховувалися аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; 07.05.2023 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та направлено для подальшого виконання до ТОВ „Прайм Тракс"; боржником самостійно сплачено кошти в розмірі 28900 грн., які були перераховані на користь стягувача; державним виконавцем надіслано запити до ТОВ „Комплекс Агромакс" та ТОВ „Прайи Тракс" щодо надання інформації про нараховану заробітну плату ОСОБА_2 і після отримання відповідної інформації щодо нарахованих сум по заробітній платі боржника, заборгованість по аліментах буде перераховано відповідно до отриманої інформації.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 70 СУ України, колегія суддів виходить із наступного.

У відповідності до ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач зазначає, що у зв`язку із ухиленням відповідача від утримання дитини відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при поділі спільного автомобіля слід відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши за позивачкою право власності на 2/3 частки автомобіля та стягнути компенсацію відповідно вартості цієї частки. Інших доводів ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт проживання дітей з матір`ю не є підставою для відступлення від засад рівності часток. Більш того, у матеріалах справи вже є рішення суду про визначення розміру аліментів, які стягувалися з батька на утримання дитини та позивачкою не доведено, що стягуваних аліментів недостатньо для утримання дитини.

Таким чином, для збільшення або зменшення частки одного з подружжя лише самого факту проживання дитини з одним із батьків не достатньо. Головне - це доведення наявності обставин, які можуть прямо вплинути на перерозподіл часток. При цьому, що обов`язок доведення покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції, дослідивши подані позивачем доказом, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачем належними доказами не доведено обставин, які дають достатні підстави суду для відступу від засади рівності часток подружжя в спільному майні.

Таким чином, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції правильно виходив із рівності часток у майні подружжя.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Щодо поділу автомобіля.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказала, що під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , який в подальшому був відчужений відповідачем без згоди позивача, що підтверджується договором купівлі-продажу.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

У справі, яка переглядається, автомобіль марки SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , відчужено без згоди ОСОБА_1 , а тому вимога про стягнення з ОСОБА_2 компенсації за частку у вказаному автомобілі, є обґрунтованою.

Вирішуючи спір, місцевий суд при визначенні вартості спірного майна вказав, що його дійсне відчуження відбулося за ціною 20 000 грн. згідно з договором купівлі-продажу 8046/2023/3755699 транспортного засобу від 09.04.2023, а тому суд не може покласти в основу рішення як вартість спірного автомобіля, запропоновану позивачем суму середньої ринкової вартості подібного транспортного засобу, визначену за алгоритмом обрахунку, наведеним в позові, виходячи із вартості подібних транспортних засобів, оголошення про продаж яких розміщені на веб-сайті AUTO.RIA, оскільки сторони спільно не погодили такої вартості і відповідач не заявив суду про визнання запропонованої позивачем вартості спірного автомобіля на рівні 219 214,28 грн.

Разом із тим, виходячи із наведених вище норм закону та роз`яснень Великої Палати Верховного Суду, при обрахунку суми компенсації необхідно брати до уваги саме ринкову вартість спірного відчуженого автомобіля на час вирішення спору, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

На спростування висновків суду першої інстанції позивач додала апеляційної скарги Звіт №51/83.12.23 від 27.12.2023 про оцінку колісного транспортного засобу (спірного автомобіля), з якого вбачається, що ринкова вартість автомобіля SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 на дату оцінки становить 207 020 грн (а.с. 107-113).

Таким чином, з урахуванням Звіту №51/83.12.23 від 27.12.2023, в якому визначено ринкова вартість щодо конкретного спірного автомобіля з урахуванням його технічного стану станом на день проведення оцінки, та з урахуванням позовних вимог, колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 103 510 грн суми вартості компенсації вартості спірного майна.

Виходячи із наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення цієї вимоги, а саме визначення розміру компенсації та судового збору, шляхом збільшення розміру компенсації вартості частки автомобіля SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 з 10 000 грн до 103 510 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками розгляду справи апеляційним судом збільшено суму стягнутої компенсації, тому підлягає збільшенню стягнута сума судового збору з відповідача на користь позивача за розгляд справи судом першої інстанції з 100 грн до 1037,62 грн.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального права, а тому підлягає зміні в часині визначення розміру стягнутої компенсації вартості автомобіля. В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 06 грудня 2023 року в частині визначення розміру компенсації та судового збору змінити, збільшивши розмір компенсації вартості частки автомобіля SKODA SUPERB, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_1 , яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 10 000 грн до 103 510 грн. та розмір судового збору збільшити з 100 грн до 1037,62 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1556, 43 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.02.2024.

Головуючий Судді: