ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/793/23Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/817/214/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретаря судового засідання - Сович Н.А.,

представника АТ «ПриватБанк» - адвоката Деркач О.Р.,

представника апелянта - адвоката Дарморіс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тернополі цивільну справу №593/793/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року, ухвалене суддею Музикою Я.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 28 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору, після чого нею було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03 січня 2020 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_3 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 28000.00 грн. Однак через порушення відповідачкою зобов`язань за кредитним договором в останньої станом на 14 лютого 2023 року наявна заборгованість в розмірі 34766.20 грн, яка складається з наступного: 29460.18 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0.00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5306.02 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 0.00 грн - нарахована пеня; 0.00 грн - нарахована комісія. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 34766.20 грн та судові витрати в розмірі 2684.00 грн.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто із відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49094 м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, , р/р НОМЕР_2 , МФО №305299) виниклу станом на 14 лютого 2023 року заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 03 січня 2020 року в розмірі 34766.20 грн, а також 2684.00 грн понесених судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що вона дійсно зверталася до Позивача з метою отримання банківських послуг, проте заборгованості в сумі 34766.20 грн у неї немає, кредитних коштів в даному розмірі не отримувала.

При цьому відповідачка зазначає, що 31 січня 2022 року з 11 год. до 11 год. 49 хв. на її телефон за її фінансовим номером НОМЕР_3 почали приходити повідомлення із різними кодами підтвердження із закритих контактів, які вона переглянути не могла.

Близько 11 год. 21 хв. у додаток Приват 24, який зареєстровано на банківську картку Відповідачки НОМЕР_4 , прийшло повідомлення від банку про те, що з її карткового рахунку знято кошти в сумі 20999.00 грн, а через декілька хвилин надійшло друге повідомлення від банку про зняття з її карткового рахунку ще 3899.00 грн. Вказує, що при перегляді повідомлень в додатку Приват 24 побачила, що до опису транзакції додається місце списання, де зазначено - «Підтвердження предавторизації Citrus», а в графі отримувач зазначено «LIQPAY*Citrus».

Вказує, що вона одразу ж після цього звернулася до найближчого відділення АТ «Приват Банк» для отримання пояснень щодо списання коштів, де їй повідомили, що транзакція була успішна і їй потрібно буде повертати вказані грошові кошти.

Відповідачка зазначає, що жодних кодів, які приходили на її мобільний телефон, вона нікому не надавала, як і жодних підтверджень щодо руху кошті. Не розголошувала третім особам інформацію про номер карткового рахунку, пін-код та іншу конфіденційну інформацію. Картка не губилася, доступу до неї треті особи не мали.

Стверджує, що кошти на її картковому рахунку були кредитні, жодних товарів у магазині «Citrus» вона не купляла, вказані кошти були викрадені з її рахунку. У зв`язку із цим, в той же день вона подала заяву про кримінальне правопорушення до Відділення поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та було відкрито кримінальне провадження.

Крім того, звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зроблено висновок, згідно з яким Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У зв`язку з викладеним просить рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зокрема зазначає, що для здійснення купівлі товару на вказаному сайті, клієнт повинен оформити замовлення, а для цього вводить повний набір цифр номеру картки 142485), термін її дії та CVV-код. Після підтвердження користувачем оплати, потрібна сума на карті заморожується, а клієнту надходить повідомлення на телефон. Замовлений товар покупець отримує на будь-якій обраній ним торгівельній точці продавця або на обраному ним поштому відділенні, на який надіслано товар. Щойно покупець отримує товар або послугу, торгова мережа автоматично списує заморожену суму з картки клієнта, про що надсилає йому повідомлення.

Таким чином, для здійснення всіх необхідних операцій необхідно було здійснити попередню авторизацією в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 (далі - Приват24), що могла виконати лише особисто ОСОБА_3 .

Для здійснення купівлі товару в інтернеті необхідно вручну ввести повний набір цифр картки, з якої при отриманні товару будуть списані кошти, термін її дії, CVC2-коду та коду для інтернет-платежів 3D-Secure.

Зазначає, що вхід в акаунт Приват24 відбувається шляхом введення фінансового номеру телефону та ручним веденням вірного ПІН-коду входу в акаунт. Тобто при вході в акаунт Приват24 повинні бути введені дані, які відомі лише користувачу цим акаунтом, а саме, ОСОБА_3 . Доказів втрати мобільного телефону, сім-картки та ПІН-коду входу в акаунт Приват-24, кредитної картки НОМЕР_4 ні ОСОБА_3 ні її представником не надано.

В апеляційній скарзі відсутні пояснення, яким чином сторонній особі відомі дані паролю входу в «Приват24» (фінансовий номер телефон ОСОБА_3 і ПІН-код входу в акаунт), підтвердження входу в Приват-24, номер кредитної картки з якої здійснювалась оплата за товар, куплений на сайті торгівельної мережі «CITRUS», які повинні бути відомі лише ОСОБА_3 і знаходитись лише в її пам`яті, яка зберігає таку інформацію.

Також вказує, що апелянт не навела жодних правових підстав існування у неї права на користування коштами банку без сплати відсотків. Вказує, що диспозиція ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює, що надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Зазначає, що даний договір, як і розмір відсоткової ставки, відповідачкою не оспорювався, а відповідно ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того вказує, що відповідачка підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, а тому погодилася з умовами кредитування.

В судовому засіданні представник апелянта просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник позивача просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, представників сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

28 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

03 січня 2020 року ОСОБА_3 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, розмір якого у подальшому був збільшений до 28000.00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 03 січня 2020 року загальна заборгованість за кредитним договором відповідачки станом на 14 лютого 2023 року становить 34766.20 грн, яка складається з наступного:

29460.18 грн - заборгованість за тілом кредиту;

0.00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

5306.02 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

0.00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит;

0.00 грн - нарахована пеня;

0.00 грн - нарахована комісія.

22 квітня 2023 року відповідачка ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 22 квітня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, а тому з відповідачки слід стягнути заборгованість в сумі 34766.20 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підписавши анкету-заяву відповідачка взяла на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, однак не погоджується зі стягнутою з відповідачки сумою, а тому оскаржуване рішення суду підлягає зміні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03 січня 2020 року, яка особисто підписана відповідачкою, підтверджують її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачка особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами, на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору за користування кредитними коштами, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не підписувала Умов та правил надання банківських послуг, не заслуговують на увагу, а оскаржуване рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідачки суми коштів в загальній сумі 24898 грн, які були списані з її рахунку 31 січня 2022 року, а саме: 20999.00 грн та 3899.00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Виписки за договором №б/н за період 03 січня 2020 року по 17 лютого 2023 року, дійсно 31 січня 2022 з карткового рахунку відповідачки було списано зазначені вище кошти, де вказано деталі операції: «Підтвердження предавторизація: Citrus».

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що зазначені кошти були списані з її рахунку без її відома та підтверджень на вчинення дій щодо даних фінансових операцій, у зв`язку з чим остання того ж дня звернулася до правоохоронних органів, що підтверджується долученими апелянтом до матеріалів справи доказами, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, протоколом допиту потерпілого від 02 лютого 2022 року, ухвалою слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів від 12 травня 2022 року та рядом інших доказів, які свідчать про вчинення слідчими органами процесуальних та слідчих (розшукових) дій, запитів по даному кримінальному провадженні.

Так, тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:

«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Розглядаючи справу без виклику сторін та задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції, не встановивши обставин, які наводить у своїй апеляційній скарзі апелянт та безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що призвело до заборгованості саме у вказаній банком сумі, дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог позивача.

Так, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:

«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів».

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на апеляційну скаргу на ту обставину, що відповідачка своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідачка втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Апеляційний суд враховує факт звернення відповідачки того ж дня до банку та правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідачки дійсно була відсутня воля на вчинення такої транзакції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів також взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належно обґрунтовані під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:

«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:

«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Доводи позивача у відзиві про те, що відповідачка своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що:

«суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.

Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій».

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

При цьому, сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про безпідставність стягнення з відповідачки коштів, які були списані 31 січня 2022 року з її карткового рахунку у загальній сумі 24898 грн, тому колегія суддів вважає, що саме на таку суму слід зменшити розмір заборгованості за кредитним договором, стягнуту судом першої інстанції з 34766.20 грн до 9868.20 грн (34766.20 грн - 24898 грн).

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені апеляційним судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2023 року - змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з 34766.20 грн до 9868.20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді