ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Чернівці

Справа № 727/5170/23

Провадження № 22-ц/822/57/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року, головуючий у І-й інстанції Калмикова Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» (далі- МКП «Чернівцітеплокомуненерго») у травні 2023 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії по АДРЕСА_1 опалювальною площею 42.40 м2. Вказана квартира розташована в багатоквартирному житловому будинку, який вводився в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання. До вказаного інженерного обладнання входять прилади централізованого опалення.

Зазначало, що відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для проведення розрахунків. Між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання відповідно до п.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі договір) та розміщений на офіційному веб-сайті Чернівецької міської ради https://city.cv.ua/ та на офіційному веб-сайті Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» https://teplo.cv.ua/ .

Послуги з постачання теплової енергії надавались протягом опалювального періоду з жовтня по квітень відповідно по роках.

Нарахування відповідачу за надані житлово-комунальні послуги проводилось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 року.

Відповідач не сплачує за надані послуги, внаслідок чого його заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за період 01.12.2019 по 30.05.2020 становить 3 099,17 грн.

Відповідно до Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 року № 169 - споживач може відмовитися від отримання послуг з постачання теплової енергії у встановленому порядку - самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідних документів про те, що він в установленому порядку відмовився від централізованого опалення, відповідач не надав. Він користується послугами з постачання теплової енергії на підставі публічного договору та не в повній мірі виконує обов`язків по оплаті житлово-комунальних послуг.

Вказувало на те, що позивач надав попередження щодо оплати заборгованості, яка утворилася за послуги з постачання теплової енергії та на пропозицію укласти угоду на погашення заборгованості відповідач не прореагував, тим самим відмовившись в добровільному порядку вирішити питання по погашенню заборгованості.

Просило стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 3 099,17 грн, а також судовий збір в сумі 2 684 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем подано позов з порушенням строків позовної давності.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року позивач МКП «Чернівцітеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду в травні 2023 року щодо стягнення заборгованості з відповідачки за період з 01.12.2019 по 30.05.2020, тобто саме тоді коли власником квартири була ОСОБА_1 МПП «Інтердизайн» набув право власності на зазначену квартиру відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 22.05.2020, а рішення про державну реєстрацію - 28.08.2020.

Вказує на те, що строки позовної давності не пропущено, оскільки відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширення короновірусної хвороби, строки, визначені, у тому числі статтею 257 ЦКУ (загальна позовна давність), продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦКУ, продовжуються на строк його дії.

Оскільки карантин почався в Україні 12 березня 2020 року, а воєнний стан - 24 лютого 2022 року, то період воєнного стану слід включити у період карантину. І з цього слід зробити висновок про те, що позовна давність призупинила свій перебіг з 12 березня 2020 року і поновить цей перебіг з дня, наступного за днем, коли в Україні буде скасовано і карантин, і воєнний стан, в залежності від того, що відбудеться пізніше у часі.

Отже, станом на час звернення позивача до суду загальний строк позовної давності (три роки) по вимогам про стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за період з 01.12.2019 по 30.05.2020 не сплив.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач з 21 жовтня 2019 року не є власником квартири АДРЕСА_2 , а тому вона не є споживачем наданих позивачем послуг. Належним відповідачем у даній справі є МПП «Інтердизайн».

Також на рішення Шевченківського районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення суду, виключивши з неї висновки про те, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у справі, та доповнити мотивувальну частину рішення висновками про те, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його пред`явленням до неналежного відповідача.

Посилається не те, що висновки суду першої інстанції зроблені без всебічного та повного з`ясування всіх обставин справи та дійсним обставинам не відповідають. Як наслідок цього, мотивувальна частина рішення суду підлягає зміні.

Зазначає, що відповідачка з 21 жовтня 2019 року не є власником квартири та змінила з 2011 року реєстрацію місця проживання, відповідно, з цього часу вона не є споживачем наданих позивачем послуг.

Вважає, що належним відповідачем у даній справі є МПП «Інтердизайн».

У відзиві на апеляційну скаргу МКП «Чернівцітеплокомуненерго» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на те, що відповідно до витягу з реєстру права власності ОСОБА_1 до 28 серпня 2020 року була власником квартири АДРЕСА_2 , а вже з 28 серпня 2020 року право власності зареєстровано за МПП «Інтердизайн».

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та відзиву на них, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу МКП «Чернівцітеплокомуненерго» слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , пільг немає, особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Згідно з договором про надання послуг з централізованого опалення від 01.10.2007, ОСОБА_1 уклала договір із МКП «Чернівцітеплокомуненерго» про надання оплачуваних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з повідомленням №409 від 25.012.2022 МКП «Чернівцітеплокомуненерго» сповіщало відповідача про наявну заборгованість за послуги з централізованого опалення.

З розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 30.05.2020 вбачається, що заборгованість у квартирі АДРЕСА_2 складає 3 099,17 грн, а саме: грудень 2019 року - 735,09 грн, січень 2020 року 1 086,37 грн, лютий 2020 року - 795,14 грн, березень 2020 року - 724,54 грн, квітень 2020 року - 230,15 грн, травень 2020 року - 0 грн.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №243051493 від 04.02.2021, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за МПП «Інтердизайн» на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.05.2020, справа №2/727/963/20, №727/3476/20.

Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2020 року (справа №727/3476/20), визнано за МПП «Інтердизайн» право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 42,40 кв.м, в тому числі житловою площею 25,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 22709553.

Статтями 319, 321 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачкою умов договору та наявність, у зв`язку із цим, заборгованості перед позивачем.

Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не є власником квартири з 21 жовтня 2019 року, слід зазначити наступне.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином у розумінні статті 202 ЦК України.

Документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане нерухоме майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги. Підставою для вчинення цієї нотаріальної дії є звернення до нотаріуса набувача нерухомого майна чи його повіреної особи та подання ним документів, які безспірно встановлюють факт набуття права власності на нерухоме майно внаслідок проведення аукціону.

Тобто у випадку придбання нерухомого майна на прилюдних торгах документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є саме свідоцтво про придбання нерухомого майна, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені торги.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме: суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

Згідно із положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2020 року у справі №727/3476/20, за МПП «Інтердизайн» визнано право власності на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_2 . МПП «Інтердизайн» 21.10.2019 прийняло участь в електронних торгах з продажу квартири АДРЕСА_2 , та стало їх переможцем, про що складений протокол №438984 проведення електронних торгів.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №243051493 від 04.02.2021, квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за МПП «Інтердизайн» на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.05.2020 №2/727/963/20, №727/3476/20, дата реєстрації 14 серпня 2020 року.

За таких обставин, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанцій прийшов до правильного висновку, що МПП «Інтердизайн» є власником квартири АДРЕСА_2 , з дати набрання чинності судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 травня 2020 року (справа №727/3476/20) з 07 серпня 2020 року, а тому належним відповідачем по сплаті заборгованості за постачання теплової енергії за період з грудня 2019 року по травень 2020 року в сумі 3 099,17 грн є відповідач ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона за зазначеною адресою з вересня 2011 року знята з реєстрації, є неспроможними, оскільки саме на власника нерухомого майна покладається обов`язок утримання такого майна.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-ІХ запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

За таких обставин, перебіг строку позовної давності у рамках даної справи, щодо заявлених позивачем вимог, що розпочався у березні 2017 року, не закінчився в березні 2020 року, а продовжений у порядку п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

У зв`язку із російською агресією проти України, Президентом України з 24 лютого 2022 року запроваджено правовий режим воєнного стану на території усієї держави, який триває на даний час.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Вказане свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своєї прав та інтересів.

За таких обставин, перебіг строку позовної давності у рамках даної справи, що розпочався 01 січня 2020 року, не закінчився 31 грудня 2022 року, а продовжений у порядку пункту 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на викладені вище обставини уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини у справі не встановив та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, що позов подано з порушенням строків позовної давності.

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу МКП «Чернівцітеплокомуненерго» слід задовольнити, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга МКП «Чернівцітеплокомуненерго» підлягає задоволенню, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, понесені позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 710 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго», , заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 3 099 гривень 17 копійок.

Компенсувати Міському комунальному підприємству «Чернівцітеплокомуненерго» 6 710 гривень судового збору, сплаченого у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк