"16" квітня 2024 р. Справа № 363/1802/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2024 до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява (датована 13.03.2024), у якій позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0606 га., з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :37:064:0156, що знаходиться за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н., Вишгородська міська територіальна громада, СТ «Пролісок-10».

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Лукач О.П.

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Перевіривши позовну заяву, суд вважає за необхідним відмовити у відкритті провадження з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та додатків до неї, будь-якого спору щодо прав на вказану земельну ділянку у ОСОБА_1 з третіми особами, крім державного реєстратора, немає. Дії щодо невизнання, оспорювання чи порушення права власності на земельну ділянку з боку третіх осіб не вчиняються. У Державному реєстрі речових прав відсутні будь-які офіційні відомості щодо належності речових прав на вказану земельну ділянку будь-яким особам.

При цьому, подавши заяву про реєстрацію речового права на земельну ділянку, ОСОБА_1 стала учасником публічно-правових відносин, які виникли на підставі її заяви між нею та державним реєстратором як суб`єктом владних повноважень, що виконує управлінські функції. Метою вступу у вказані публічно-правові відносини була реєстрація ОСОБА_1 свого речового права на земельну ділянку, що виникло до 01.01.2013. Вказане речове право належить їй на підставі документів, виданих та оформлених відповідно до законодавства, що діяло до 01.01.2013. Будь-якого спору щодо речового права на земельну ділянку з третіми особами немає, будь-яких відомостей щодо реєстрації цього речового права у Державному реєстрі речових прав за заявами інших осіб також немає.

У ході цих публічно-правових відносин між ОСОБА_1 та державним реєстратором виник публічно-правовий спір з приводу можливості проведення реєстраційних дій вказаного речового права у зв`язку з виявленими недоліками поданих документів. Разом з тим, державним реєстратором не ставиться під сумнів наявність у ОСОБА_1 самого речового права, не заперечується його виникнення, не оспорюється його існування та в будь-який інший спосіб не порушується. Судом також встановлено, що вимоги щодо реєстрації речового права не є похідними від будь-якого іншого спору щодо цього майна та не пов`язані з його вирішенням.

У Постанові ВП ВС від 28.11.2018 року у справі № 490/5986/17-ц зроблено висновок, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону №1952-IV, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02.05.2018 у справі №914/904/17, від 27.06.2018 у справі №904/8186/17 та від 11.04.2019 у справі №910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

У зв`язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються розгляду та оцінки виконання державним реєстратором своїх владних (управлінських) функцій, як суб`єктом владних повноважень, у контексті вирішення публічно-правового спору, що виник з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 про реєстрацію речового права у контексті статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто відмови у реєстрації речового права, спору щодо належності якого ОСОБА_1 чи будь-яким іншим третім особам немає.

Тому суд дійшов висновку, що заявлені у позові вимоги про визнання права власності є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, судом встановлено, що позивач уже зверталася із вказаною позовною заявою у березні 2024 року до Вишгородського районного суду Київської області та ухвалою вказано суду від 25.03.2024 позивачу було відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено про можливість розгляду позовних вимог у порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом, проте позивач повторно подала до суду позов, що може свідчити про зловживання процесуальними правами.

Оскільки відсутні підстав для розгляду у цивільному позовному провадженні вимог ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про визнання права власності на земельну ділянку, відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 186, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про визначення визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач