ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 637/536/21 Номер провадження 22-ц/814/1676/24Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пекареніна Андрія Анатолійовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2023 року (час ухвалення судового рішення з 11:41:20 до 11:51:15, дата виготовлення повного тексту рішення 15 грудня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та тлумачення заповіту.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

установив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким

визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 ;

розтлумачити волевиявлення заповідача ОСОБА_3 , що при складанні заповіту від 09.07.2014 на його, ОСОБА_1 , користь, воно було спрямоване на заповідання земельної ділянки площею 5,7663 га, яка розташована на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХР № 054803, виданого 18.12.2004.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка за життя 09.07.2014 склала заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області ОСОБА_4 , відповідно до якого заповіла йому, позивачу, належну їй земельну частку (пай). Після її смерті залишилася спадщина, яка складається, зокрема із земельної ділянки площею 5,7663 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Саме вказану земельну ділянку ОСОБА_3 заповіла йому.

Позивач не може оформити спадщину, оскільки пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини. Оскільки він не перебуває у родинних відносинах з померлою ОСОБА_3 і відповідачкою ОСОБА_2 , не проживав зі спадкодавицею, а нотаріус не вчинив дій щодо його розшуку і повідомлення його як спадкоємця за заповітом про існування заповіту він дізнався після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини.

У заповіті зазначено, що ОСОБА_3 заповіла йому належну їй земельну частку (пай). Позивачем суду надані належні і достатні докази того, що за життя ОСОБА_3 отримала лише один сертифікат на земельний пай, цей сертифікат був замінений на державний акт на право власності на землю. Як на час складення заповіту, так і на теперішній час, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки, отриманої внаслідок розпаювання земель. ОСОБА_3 зазначила у заповіті, що заповідає земельний пай, оскільки вважала, що немає різниці між земельним паєм та, власне, земельною ділянкою, на яку вона отримала державний акт на право власності.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2023 року відмовлено за недоведеністю в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі адвокат Пекаренін А.А., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції однобоко, покладаючись виключно на пояснення відповідачки, дав оцінку обставинам і доказам про існування об`єктивних обставин, які перешкоджали позивачу вчасно прийняти спадщину. Висновки суду ґрунтуються на дослідженні матеріалів інших цивільних справ, у межах розгляду яких судами не встановлювалися обставини пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд у своєму рішенні не проаналізував та, відповідно, не дав жодної оцінки тим обставинам, на які посилався позивач, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стосовно вимоги про тлумачення заповіту, який є дійсним і, вочевидь, має суперечливі положення, суд першої інстанції обмежився формальним висновком про відсутність підстав для вирішення цієї вимоги по суті.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертається увага на те, що цей позов є вже третім з 2017 року, яким ОСОБА_1 просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Окрім того, позивачем не було наведено жодної поважної причини, яку можна вважати підставою для задоволення його вимог.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18.02.2016 Виконавчим комітетом Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с.9).

За життя 09 липня 2014 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 30 (а.с.10), згідно якого заповіла на користь ОСОБА_1 належну їй земельну частку (пай). Згідно із відміткою на цьому заповіті, проставленою 30.01.2017 секретарем Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області ОСОБА_4 , цей заповіт до дня смерті заповідачем не скасовувався.

ОСОБА_1 не є родичем спадкодавиці ОСОБА_3 , натомість відповідачка у справі ОСОБА_2 є її дочкою.

З наявної у матеріалах справи інформації від 14.12.2021, наданої приватним нотаріусом Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М., вбачається, що приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М. за поданою ОСОБА_2 заявою від 05.07.2016 про прийняття спадщини була заведена спадкова справа №51/2016 від 05.07.2016. Спадкоємець за законом ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад в ХОД АТ "Райффайзен Банк Аваль". Інших заяв про прийняття чи про відмову від спадщини не надходило. За даними Спадкового реєстру рахується заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_3 (а.с.101).

Постановою приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчука С.М. від 15 березня 2021 року № 171 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у зв`язку із пропуском ним встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.26).

Згідно копії позовної заяви ОСОБА_1 від 02 лютого 2017 року про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом вбачається, що у цьому позові ОСОБА_1 вказав, що він дізнався про наявність заповіту ОСОБА_3 на його користь у січні 2017 року. Крім того, у нього були відсутні відомості про смерть спадкодавця ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть якої він отримав лише 31 січня 2017 року. Саме цими, поважними, на його думку, обставинами позивач обґрунтовував пропуск ним передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.76).

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 21.03.2017 вказаний позов залишено без розгляду за заявою позивача ОСОБА_1 (а.с.151).

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання заповіту недійсним і нікчемним. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволений частково. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11.04.2018 рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 17.10.2017 скасовано та ухвалено нове рішення оспорюваний заповіт визнаний недійсним. Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 постанову Апеляційного суду Харківської області від 11.04.2018 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.13-17).

У період розгляду справи №637/228/17 ОСОБА_1 повторно подав до суду позовну заяву від 22 березня 2017 року про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. У цьому позові ОСОБА_1 вказав, що після знаходження заповіту (конкретну дату та в який спосіб цей заповіт знайшовся позивач не зазначив), Сподобівська сільська рада 30 січня 2017 року поставила відмітку, що заповіт не змінювався та не відмінявся. Лише після цього, 31 січня 2017 року він зміг отримати документальне підтвердження відомостей про смерть спадкодавця. Як ще одну з поважних причин пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 вказав хворобу свого батька і необхідність його лікування та догляду за ним (а.с.77).

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 04.06.2018 позов ОСОБА_5 залишено без розгляду за його ж заявою (а.с.152).

03 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 5,7663 га, яка розташована на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 . В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він не має можливості оформити спадщину у зв`язку із відсутністю у нього оригіналу державного акту на право приватної власності на землю. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 27.04.2021, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 22.09.2021, у задоволенні позову відмовлено (а.с.153-159).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, проаналізував хронологію подій звернення ОСОБА_1 до суду з позовами, і дійшов висновку, що ОСОБА_1 дізнався про смерть ОСОБА_3 і про заповіт на його користь у січні 2017 року, проте не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк; у межах розгляду цієї справи позивач не довів існування об`єктивних та непереборних перешкод для прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту судом може бути здійснено у разі спору між спадкоємцями, а позивачем ОСОБА_1 пропущений строк для прийняття спадщини за відсутності підстав для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, отже він не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 і відповідно не має права заявляти вимогу про тлумачення заповіту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає

у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, згідно з цією статтею поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, за змістом наведених нормативних актів нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, має вжити заходів із повідомлення спадкоємців про заповіт саме у межах строку для прийняття спадщини,

Верховний Суд України та Верховний Суд у своїх висновках неодноразово зазначали, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17 та постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року (справа № 484/3221/17), від 10 січня 2019 року (справа № 263/1221/17), від 07 серпня 2019 року (справа № 629/1886/18), від 28 жовтня 2019 року (справа № 761/42165/17-ц), від 20 листопада 2019 року (справа № 209/1795/18), від 21 листопада 2019 року (справа № 626/2055/18), від 25 березня 2020 року (справа № 642/2539/18-ц), від 09 квітня 2020 року (справа № 648/703/17), від 15 квітня 2020 року (справа № 190/106/18), від 26 березня 2020 року (справа № 517/82/19 і № 642/2539/18-ц), від 10 червня 2020 року (справа № 640/13714/17), від 01 липня 2020 року (справа № 131/192/19), від 24 липня 2020 року (справа № 729/559/18), від 07 вересня 2020 року (справа № 389/3108/18), від 22 грудня 2021 року (справа № 703/4978/19).

У межах розгляду цієї справи встановлено, що позивач на початку 2017 року достеменно знав про існування заповіту на його користь, що підтверджується змістом його позовних заяв, поданих до суду, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Отже, доводи цієї позовної заяви про невжиття особою органу місцевого самоврядування, уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, заходів із повідомлення його як спадкоємця про заповіт у межах строку для прийняття спадщини не мають правового значення за встановлених у справі фактичних обставин.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норми ч.4 ст.82 ЦПК України є необгрунтованим, адже суд першої інстанції досліджував саме зміст позовних заяв ОСОБА_1 , у яких він повідомляв обставини, які, на його думку, перешкоджали йому вчасно подати заяву про прийняття спадщини, як і підтверджував, що на час звернень до суду з позовами йому було вже відомо про існування заповіту.

Окрім того, зміст судових рішень, ухвалених у справі № 637/228/17, свідчить про те, що ОСОБА_1 як відповідач не міг не дізнатися ще на початку 2017 року про існування заповіту.

Слід погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вирішення по суті вимоги про тлумачення заповіту, так як наслідком відмови суду у задоволенні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є втрата спадкоємцем права і можливості реалізувати право на спадкування.

Твердження суду першої інстанції про те, що у зв`язку з відмовою у задоволенні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач автоматично втратив статус спадкоємця за заповітом суперечить змісту ст.1216, ст.1220, ст.1222, ст.1223, ст.1233, ст.1272 ЦК України, але такий висновок не вплинув на правильність рішення по суті заявленої вимоги відмова у тлумаченні заповіту.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката Пекареніна Андрія Анатолійовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов