Справа № 199/6186/23
(2/199/286/24)
РІШЕННЯ

іменем України

26.03.2024

м. Дніпро

справа №199/6186/23

провадження №2/199/286/24

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Терентієвої Я.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

за участі учасників справи:

представника позивача адвоката Андрусенко Є.С.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначивши, що з відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2015 року. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти, 23 листопада 2020 року, сторони придбали нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя Самонових, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 листопада 2020 року.

Вищезазначена квартира зареєстрована за відповідачем. Оскільки згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя сторонами не досягнуто, позивач просив суд - визнати право власності на частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 6 654,58 грн.

Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача адвокат Андрусенко Є.С. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладений у ньому. Крім того, заперечував проти придбання спірної квартири за особистий кошт відповідача, оскільки належних доказів цим обставинам не надано і такі посилання, зокрема, спростовуються наданими позивачем квітанціями про сплату ним коштів на рахунок ПП «Люкс Сервіс Дніпро».

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, підтримавши наданий відзив на позов. Зокрема зазначила, що дійсно в період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Проте, зазначена квартира придбана за її особисті грошові кошти, які нею були зібрані з 2002 по 2015 роки і зберігалися у її знайомого ОСОБА_3 . Те, що квартира була придбана за її особисті грошові кошти, було відомо позивачу. За період з 2002 по 2015 роки нею було зібрано 27300 доларів США, що на час придбання спірної квартири складало 754 593,80 грн. Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , є її особистою власністю, у зв`язку із чим просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов та надані письмові докази, як то договори відповідального зберігання з правом користування, укладеними між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та показами останнього, допитаного судом в якості свідка, оплатою грошових коштів за договорами будівельного підряду тощо.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Красногвардійским відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №2084 (а.с.9).

У період перебування сторін у шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 листопада 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстровано у реєстрі №475 (а.с.5-6, 115-118).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Тому закон встановив презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Такі правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц.

Отже, будь-які правочини чи дії, спрямовані на отримання майна вчинені одним із подружжя під час шлюбу вважаються такими, що вчинені в інтересах подружжя і сім`ї.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що спірна квартира придбана нею хоча і під час шлюбу, але за особисті кошти, що зокрема підтверджується наданими Договорами відповідального зберігання з правом користування укладеними між нею та ОСОБА_3 - 09.01.2010 №1/09.01.10, 23.12.2012 №2/231212, 28.11.2015 №3/281115.

Водночас, зберігання коштів за вищезазначеними договорами не підтверджує факту придбання спірної квартири АДРЕСА_1 за особисті кошти ОСОБА_2 . Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив факт перебування у нього на зберіганні грошових коштів переданих йому ОСОБА_2 . Проте, із наданих письмових доказів та свідчень ОСОБА_3 достовірно не встановлено, що саме ці кошти були витрачені відповідачем на придбання квартири нею як особистої власності.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 надано квитанції, які підтверджують перерахування ним з його рахунку грошових коштів на рахунок ПП «Люкс Сервіс Дніпро» по договору купівлі-продажу від 23.11.2020, оригінали яких досліджено у судовому засіданні (а.с.79-82,91-92).

У той же час, ОСОБА_2 надає квитанцію про сплату нею грошових коштів за договорами будівельного підряду №46751 від 20.08.2019 та від 27.12.2019 (а.с.105-114).

У пункті 4.1. Договору купівлі-продажу від 23 листопада 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстровано у реєстрі №475, зазначено, що купівля квартири проводиться за згодою чоловіка Покупця - ОСОБА_1 , справжність підпису якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Агеєнко В.О. від 23.11.2020 за р.№2963 (а.с.117). Проте, на переконання суду, даний пункт не свідчить про придбання спірної квартири у особисту власність відповідача ОСОБА_2 . Крім того, умовами договору не визначено, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_2 .

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 654,58 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6 654 (шість тисяч шістсот п`ятдесят чотири) грн. 58 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2024 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 .

Суддя О.Б. Подорець