Єдиний унікальний номер судової справи: 489/7634/23
Номер провадження: 22-з/812/30/24
У Х В А Л А

22 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Крамаренко Т.В., розглянувши без повідомлення учасників справи, заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі: Царюк Лілії Михайлівни, Базовкіної Тетяни Миколаївни , Яворської Жанни Михайлівни у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2024 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2023 року для розгляду цивільної справи № 489/7634/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, визначено склад колегії суддів: Царюк Л.М. (головуючий суддя), Базовкіна Т.М., Яворська Ж.М.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, а ухвалою від 19 березня 2024 року справу призначено до розгляду в апеляційній інстанції на 23 квітня 2024 року на 10:45 годин.

18 квітня 2024 року до Миколаївського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі: Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.

Заява про відвід мотивована тим, що судді Миколаївського апеляційного суду Яворська Ж.М., Базовкіна Т.М. і Царюк Л.М. постановою від 02 квітня 2024 року у справі № 2-2633/11 залишили без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2024 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Р.Е. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та зобов`язання вчинити певні дії. На думку ОСОБА_1 колегія суддів при ухваленні постанови від 02 квітня 2024 року по справі № 2 -2633/11 умисно порушили його права. При цьому вважає, що обставини справи, що розглядаються та обставини справи № 2-2633/11 є тими ж самими.

За такого, на переконання ОСОБА_1 колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі: Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М. не можуть бути безсторонніми і неупередженими при розгляді даної апеляційної скарги.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів у складі: Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М. визнано необґрунтованим. Вирішення питання про відвід вказаній колегії суддів передано судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України

Після проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до ч. 3, 8 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 квітня 2024 року для вирішення питання про відвід колегії суддів у складі: Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М. визначено суддю Крамаренко Т.В.

Вивчивши матеріали апеляційної скарги, перевіривши доводи, зазначені в заяві ОСОБА_1 про відвід, апеляційний суд виходить з наступного.

Підстави для відводу судді визначені ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

При цьому ч. 4 ст. 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

За таких обставин, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід колегії суддів у складі: Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М. у даній справі, апеляційний суд приймає також до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу «a priori» не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Як на підставу задоволення заяви про відвід, ОСОБА_1 посилається на незгоду з постановленим вказаною колегією суддів процесуальним рішення суду, а саме з постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 2-2633/11 про відмову в задоволенні його апеляційної скарги на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2024 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Р.Е. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та зобовязання вчинити певні дії.

Між тим, незгода ОСОБА_1 з процесуальним рішенням колегії суддів у складі Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М. по справі № 2-2633/11, з огляду на ч. 4 ст. 36 ЦПК України, не може бути підставою для відводу цієї колегії суддів у справі № 489/7634/23.

Інших обґрунтувань, а також належних та допустимих доказів про суб`єктивну упередженість колегії суддів у складі Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., в своїй заяві ОСОБА_1 не навів.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Царюк Л.М., Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40 ЦПК України суддя,

у х в а л и л а:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Миколаївського апеляційного суду у складі Царюк Лілії Михайлівни, Базовкіної Тетяни Миколаївни , Яворської Жанни Михайлівни - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко