ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/329/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Іванюта О.М.

без участі сторін, належним чином

повідомлених про дату, час і місце

розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/16887/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», інтереси якої представляє ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого виготовлено 25 грудня 2023 року, у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 143 301,35 грн.

Позов мотивований тим, що 19.08.2020 на дорозі Т-2002 2 км + 300м трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Кіа» ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки «Сканія» ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Цивільно-правова відповідальність обох учасників була застрахована. При настанні даної ДТП, сторони дійшли взаємної згоди, претензій один до одного не було, та склали відповідне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без виклику працівників поліції. Відповідна процедура передбачена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач свою провину в скоєному ДТП визнав, про що зазначив в європротоколі в п. 14 «Мої зауваження».

У результаті ДТП було пошкоджено застрахований АТ «Концерн Галнафтогаз» у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно з умовами договору страхування № 3015/215/010337 від 21.01.2020 транспортний засіб «Сканія» ДНЗ НОМЕР_2 .

Власник пошкодженого автомобіля звернувся до Позивача із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. На підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку СТО, та інших зібраних по справі документів було розраховано і виплачено страхове відшкодування в розмірі 193301,35 грн на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання перед Страхувальником згідно умов Договору. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Країна», на підставі полісу №АР/4283480, страхова компанія надала страховий захист своєму Страхувальнику - Відповідачу та здійснила страхову виплату у межах ліміту на користь Позивача у розмірі 50 000,00 грн. Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи те, що страхова виплата за договором обов`язкового страхування не покрила суми збитків, завданої ДТП з вини відповідача, позивач просить стягнути різницю між завданою шкодою Відповідачем і шкодою яка відшкодувалася Страховою компанією Відповідача, та становить: 143 301,35 грн (193 301,35 (розмір завданої шкоди) - 50 000,00 грн (сума відшкодування ПрАТ «СК «Країна»).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» Ситник О.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» матеріальну шкоду у розмірі 143 301,35 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, при цьому судом було не вірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, які підлягали застосуванню, а тому, підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вказує, що в результаті ДТП, яке відбулося 19.08.2020, за участю автомобіля марки «Кіа» ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (далі - Відповідач) та автомобілем марки «Сканія» ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 було пошкоджено застрахований AT «Концерн Галнафтогаз» (далі - Страхувальник) у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» (далі - Позивач), згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № 3015/215/010337 від 21.01.2020, транспортний засіб «Сканія» ДНЗ НОМЕР_2 . Дана аварія відбулась з вини Відповідача, що підтверджується даними Європротоколу, який було складено між зазначеними учасниками ДТП, відповідно до якого Відповідачем було визнано свою вину у вчиненні ДТП та заподіянні шкоди застрахованому автомобілю. Заявник на підставі рахунку СТО, акту виконаних робіт СТО, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в загальному розмірі 193 301,35 гривень, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Таким чином, позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування і відповідно до умов, визначених у ньому, здійснив відшкодування своєму страхувальнику завданих збитків у повному обсязі, у зв`язку з чим, відповідного чинного законодавства, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди, тобто відповідача у даній справі.

Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача - ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Країна» (далі - страховик обов`язкового страхування), на підставі полісу № АР/4283480, остання здійснила виплату в межах ліміту відповідальності при Європротоколу в розмірі 50 000 гривень.

Посилаючись на статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», а також висновок ВС у справі № 755/18006/15-ц, зазначає про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в порядку суброгації, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки, страхова компанія відповідача компенсувала позивачу лише частину страхового відшкодування, яку він сплатив потерпілому, то різницю між сплаченою позивачем сумою відшкодування потерпілому і виплаченою позивачу страховиком відповідача сумою страхового відшкодування, має сплатити відповідач в розмірі 143 301,35 грн (193 301,35 (фактичний розмір шкоди) ) - 50 000,00 грн ( виплачена сума страхового відшкодування ПрАТ «СК «Країна»).

Крім того, зазначає, що обмеження пов`язані зі складенням Європротоколу стосуються тільки розміру відшкодування потерпілому з боку Страховика обов`язкового страхування і ніяким чином не обмежують право потерпілого на отримання відшкодування збитків у повному обсязі та не звільняють винуватця ДТП від обов`язку відшкодувати у повному обсязі шкоду, розмір якої перевищує ліміт відповідальності Страховика обов`язкового страхування.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Моленя Р.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що відповідно до п. 14.2.1.2 Договору №3015/215/010337 «За наявності інших учасників ДТП та відсутності довідки компетентних органів відповідно до Розділу 8 Договору Страховик здійснює страхове відшкодування на підставі повідомлення про ДТП встановленого зразка («Європротокол»), складеного з дотриманням п. 2.11 ПДР та вимог чинного законодавства та вимог чинного законодавства щодо оформлення такого повідомлення. Сума страхового відшкодування при цьому визначається у розмірі збитку, розрахованого відповідно до умов даного Договору, за вирахуванням вказаної в Додатку 1 до Договору франшизи по відповідному ТЗ для відповідного ризику, але не більше 50 000 гривень». Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума страхового відшкодування могла складати тільки 50000 грн., а решта виплаченої ПрАТ "СК "Універсальна" 143301,35 грн. не є страховим відшкодуванням, оскільки такий розмір не передбачений договором страхування.

Щодо твердження заявника про те, що «умови виплати по Європротоколу, що передбачені розділом 14 «Інші умови за згодою сторін», тобто на розсуд сторін є правом, а не обов`язком» зауважує апеляційному суду, що таке трактування вибіркових положень договору суперечить презумпції чинності та правомірності правочину.

Також, зазначає, що з аналізу норм статей 509, 528 ЦК України, можна зробити висновок, що до іншої особи, яка задовольнила вимогу кредитора без згоди боржника, переходять права кредитора у зобов`язанні тільки у разі небезпеки втратити її право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно.

А тому, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та враховано відсутність доказів вимоги кредиторів, невиконання яких могло б призвести до небезпеки втратити право на майно боржника внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно, а також правомірно встановлено, що сам факт добровільного виконання третьою особою без згоди боржника його зобов`язань не встановлює переходу до такої особи прав кредитора у зобов`язанні.

У судове засідання представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - Ситник О.А. не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Молень Р.Б. також в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України cудова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №3015/215/010337 від 21 січня 2020 року укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» (Страховик) та АТ «Концерн Галнафтогаз» (Страхувальник) Страховик здійснює страхування наземних транспортних засобів та додаткового обладнання та зобов`язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку Страхувальнику/Вигодонабувачу, а Страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених цим договором, та виконувати інші умови договору. До страхових ризиків віднесено, в тому числі ДТП (п.1.4 договору). Згідно додатку №1 за цим договором був застрахований вантажний автомобіль марки «Scania» ДНЗ НОМЕР_2 , страхова сума 2200000 грн.

19.08.2020 на дорозі Т-2002 2 км + 300м трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Кіа» ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки «Сканія» ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Як вбачається із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 19.08.2020, учасники ДТП дійшли згоди, претензій один до одного не було, та склали відповідне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без виклику працівників поліції. Водій ОСОБА_2 свою провину в скоєному ДТП визнала, про що зазначила в пункті 14 Повідомлення «Мої зауваження». У вказаному повідомлення зафіксовано, що внаслідок ДТП було пошкоджено належний на праві оренди АТ «Концерн Галнафтогаз» транспортний засіб «Сканія» ДНЗ НОМЕР_2 , а саме передній бампер.

На підставі заяви АТ «Концерн Галнафтогаз» про виплату страхового відшкодування від 03.11.2020 (а.с. 28), акту огляду транспортного засобу від 20.08.2020 (а.с. 29), рахунку від 20.08.2020, виданого ПП «Автотранском» (а.с. 30), аварійного сертифікату (каско) від 23.08.2020 (а.с. 31) , страхового акту №62632/1 (а.с. 32) та платіжного доручення від 13 листопада 2020 року (а.с. 33) ПРАТ «СК «Універсальна» виплатила ПП «Автотранском» страхове відшкодування за ТЗ «Сканія» ДНЗ НОМЕР_2 згідно договору добровільного страхування №3015/215/010337 від 21 січня 2020 року в розмірі 193 301,35 грн.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Кіа» ДНЗ В06655АХ на момент ДТП була застрахована в АТ СК «Країна» згідно полісу №АР/4283480, страхова сума за шкоду, заподіяному майну 130000 грн.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що за умовами договору добровільного страхування наземного транспорту №3015/215/010337 від 21 січня 2020 року, сума страхового відшкодування могла бути не більшою за 50 000 грн., оскільки це передбачено п.14.2.1.2 вказаного договору добровільного страхування у випадку повідомлення про ДТП встановленого зразка Європротоколу, тому до позивача від АТ «Концерн Галнафтогаз» в порядку суброгації перейшло право вимоги відшкодування завданих збитків транспортному засобу потерпілого до ОСОБА_2 , через ДТП, яке сталося з її вини, в межах суми страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Страховий випадок - це подія, яка передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (частина друга статті 8 Закону України «Про страхування»).

Страхова сума - це грошова сума,в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума,яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому (частини перша, друга, четверта та п`ята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку (п.36.1 ст.36 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.11.2011 року № 698 із змінами внесеними згідно з Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3471 від 29.12.2015 року, затверджено максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України: з 01 лютого 2016 року становить 50000,00 гривень потерпілому.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог абзацу другого статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України Про страхування).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 січня 2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» (Страховик) та АТ «Концерн Галнафтогаз» (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3015/215/010337, згідно якого Страховик здійснює страхування наземних транспортних засобів і додаткового обладнання та зобов`язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку Страхувальнику/Вигодонабувачу, а Страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених цим договором, та виконувати інші умови договору. Згідно додатку №1 за цим договором був застрахований вантажний автомобіль марки «Scania» ДНЗ НОМЕР_2 , страхова сума 2200000 грн.

Однак, відповідно до п. 14.2.1.2 вказаного Договору передбачено, що за наявності інших учасників ДТП та відсутності довідки компетентних органів відповідно до Розділу 8 Договору Страховик здійснює страхове відшкодування на підставі повідомлення про ДТП встановленого зразка («Європротокол»), складеного з дотриманням п. 2.11 ПДР та вимог чинного законодавства щодо оформлення такого повідомлення. Сума страхового відшкодування, при цьому, визначається у розмірі збитку, розрахованого відповідно до умов даного Договору, за вирахуванням вказаної в Додатку 1 до Договору франшизи по відповідному ТЗ для відповідного ризику, але не більше 50 000 гривень.

Проте, всупереч положенням договору, позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування в сумі 193 301,35 грн, хоча до позивача від АТ «Концерн Галнафтогаз» в порядку суброгації перейшло право вимоги відшкодування завданих збитків транспортному засобу потерпілого через ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_2 , за умови оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції, в межах суми максимального розміру страхової виплати 50 000 грн, яку ПрАТ СК Каїна виплатило ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна».

Сам факт добровільного виконання третьою особою без згоди боржника його зобов`язань не встановлює право переходу до такої особи прав кредитора у зобов`язанні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» (Страховик) здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі більшому, ніж зазначено в договорі страхування, тобто з порушенням умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, а тому не вправі вимагати від заподіювача шкоди відшкодувати в порядку суброгації страхове відшкодування, яке вона виплатила з порушенням умов договору.

Щодо твердженнь заявника в апеляційній скарзі про те, що «умови виплати по Європротоколу, що передбачені розділом 14 «Інші умови за згодою сторін», тобто на розсуд сторін є правом, а не обов`язком, колегія суддів до уваги не бере, оскільки таке твердження суперечить презумпції чинності та правомірності правочину.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2018 року у справі N 2-383/2010 (провадження N 14-308цс18), від 23.05.2023 № 702/1029/19, від 02.05.2023 № 446/2249/18.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).

При цьому, апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», інтереси якої представляє ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на заявника в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», інтереси якої представляє ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на заявника в межах ним понесених сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 квітня 2024 року.

Головуючий Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів