ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 січня 2024 року

м. Харків

справа № 639/3248/13

провадження № 22-ц/818/207/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: Публічне Акціонерне Товариство «Перший Український міжнародний банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2013 року, постановлене суддею Гаврилюк С.М.,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року Публічне Акціонерне Товариство «Перший Український міжнародний банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 329 323 грн 11 коп., а також вирішити питання щодо судового збору.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5328379 від 30.03.2007 року розмірі 41 201 долар США 44 центи , що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 329 323 грн 11 коп. , з яких : заборгованість за сумою кредиту 27 589 доларів США 66 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 220 524 грн 15 коп.; заборгованість за відсотками 8 550 доларів США 10 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 68 380 грн 91 коп.; пеня 4 745 доларів США , що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 37 932 грн 22 коп.; штраф , за порушення обов`язків 311 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 2 485 грн 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» судовий збір в розмірі у розмірі 3293 грн 23 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2013 року у цивільній справі № 639/3248/13-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2013 року було ухвалене з порушенням норм закону, а саме у його відсутність. Вказує, що за адресою, вказаною у позовній заяві він не проживав і будь-яких судових повісток не отримував і не міг отримати, оскільки був знятий з реєстрації у 2011 році. Зазначив, що було порушено порядок оголошення про виклик до суду відповідача. Вважає, що він був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог, чим в результаті було порушено його право на справедливий судовий розгляд. Також, заперечував проти вимог позивача. Вказував, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення кредиту, який був повернутий за рахунок іпотечного майна, тобто за відсутності боргу у відповідача, та після спливу позовної давності. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості подати заперечення на позов, клопотання про витребування іпотечного договору та наслідків звернення за його умовами стягнення на майно, що було предметом іпотеки, з метою підтвердження відсутності боргу, а також заявити про застосування позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що необхідно стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 5328379 від 30.03.2007 року у розмірі 41 201 долар США 44 центи , що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 329 323 грн 11 , оскільки ним були порушені умови кредитного договору.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5328379 від 30.03.2007 року ( а.с.7-9), відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 31 100 доларів США , а відповідач в свою чергу, зобов`язався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачеві відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені кредитним договором.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору, надавши обумовлені кредитним договором грошові кошти у розмірі 31 100 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 294494415 від 30.03.2007 року та обігово-сальдовою відомістю ( а.с.13-14).

Позивачем на адресу ОСОБА_1 була надіслана вимога № ДО/1993н від 06.05.2009 року ( а.с.15) про дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом, однак до теперішнього часу, заборгованість відповідачем перед банком не погашена.

Станом на 17.03.2013 року заборгованість відповідача перед банком з основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, пені за порушення строків повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом та штрафом становить 41 201 долар США 44 центи , що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 329 грн 11 коп. , з яких : заборгованість за сумою кредиту 27 589 доларів США 66 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 220 524 грн 15 коп.; заборгованість за відсотками 8 550 доларів США 10 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 68 380 грн 91 коп. ;пеня 4 745 доларів США , що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 37 932 грн 22 коп.; штраф, за порушення обов`язків 311 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 2 485 грн 82 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.5-6).

Судом першої інстанції також встановлено, що ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» має всі необхідні ліцензії щодо здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07.12.2000 р. та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 р.( а.с.19-21).

В обґрунтування позову позивач зазначав, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5328379 від 30.03.2007 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 31 100 доларів США , а відповідач в свою чергу, зобов`язався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачеві відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені кредитним договором. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 17.03.2013 року за ним рахується заборгованість, яка становить 41 201,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.03.2013 року становить 329 323 грн 11 коп. які позивач просив стягнути на свою користь з відповідача, а також судовий збір.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці дій сторін та відповідних їм правових наслідків судова колегія застосовує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2009 року ПАТ «ПУМБ» направив відповідачу повідомлення з вимогою про дострокове повернення суми кредиту(повідомлення отримано відповідачем особисто в приміщення банку 06.05.2009 року), яке ОСОБА_1 виконано не було.

Таким чином Банк змінив строк виконання зобов`язання.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність у банку правових підстав для нарахування процентів після спливу строку договору.

Під час подачі заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 надав суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати відсотків, пені та штрафів.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Банк з пред`явленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Відповідно до пунктів 3.5.7, 3.5.8 договору Кредиту №5328379 від 30.03.2007 року встановлено, що Банк набуває право вимагати від Позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а Позичальник, відповідно, зобов`язаний виконати таку вимогу Банку у випадках передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором. Вимогу Банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом Позичальник зобов`язаний виконати в строк не пізніше 30 (Тридцяти) календарних днів з дня її отримання.

Таким чином, звернувшись до відповідача із вимогою про дострокове повернення кредиту 06.05.2009 року відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості розпочався на 31 день з дня отримання заявником вимоги про дострокове повернення суми кредиту.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства, строк позовної давності з даних правовідносин почався на 31 день з дня отримання заявником вимоги про дострокове повернення суми кредиту 05.06.2009 року.

Тобто на час звернення з позовом до суду 16.04.2013 року Банком був пропущений строк позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Після пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача відлік строку позовної давності почався на 31 день з дня отримання заявником вимоги про дострокове повернення суми кредиту.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 487/3919/15-ц.

За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки строк виконання зобов`язання у договорі позики зазначено не пізніше 30 дня з дня отримання заявником вимоги про дострокове повернення суми кредиту, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише в квітні 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України наявні підстави для перерозподілу судових витрат.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 у розмірі 4 939, 90 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2013 року -скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "АНСУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АНСУ" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 939 грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 31.01.2024 року.