ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2968/24 Справа № 210/5034/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Толстих Олександр Юрійович на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року, ухваленого суддею Скотарем Р.Є. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 15 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2023 року до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Толстих Олександра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», раніше КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» у шкідливих умовах праці понад 24 троки на посадах: машиніста мартенівського цеху з 19.07.1985 року по 24.05.1993 року, машиніста крану металургійного виробництва з 05.04.2005 року по 09.11.2021 року.

На підставі Інформаційної довідки про умови праці від 13.09.2022 року №4.6.3/5138-22 позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.02.2023 року умови праці ОСОБА_1 відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі».

Виходячи з п.17 Акту, працюючи машиністом крану металургійного виробництва конвертерного цеху сталеплавильного департаменту з 05.04.2005 року по 09.11.2021 року ОСОБА_1 виконував роботи з транспортування і заливки розплавленого чавуну в конвертер, кантування феросплавів в бункер, також роботи з управління кранами при переміщенні вантажів в процесі виконання технологічних, ремонтних і профілактичних робіт ППР в цеху, внаслідок особливості умов праці, підпадав під дію шкідливого чинника, такого як фізичне навантаження.

Факт вини відповідача підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.02.2023 року, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.01.2023 року №68, Інформаційною довідкою про умови праці від 13.09.2022 року № ДН/4.6.3/5138-22.

За довідкою МСЕК від 20.06.2023 року серії 12 ААА № 129575, позивачу первинно була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25% безстроково.

Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозне забезпечення, забезпечення виробами медичного призначення. Внаслідок отриманих професійних захворювань, позивач змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, тому просив суд стягнути на його користь з відповідача 201 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року позовні вимоги адвоката Толстих Олександра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 65 000,00 (шістдесят п`ять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне та необ`єктивне з`ясування судом всіх дійсних обставин справи, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача до заявлених у позові вимог, тобто до 201 000 грн., поклавши на відповідача судові витрати по справі.

При цьому, скаржник зазначає, що розрахована позивачем сума відшкодування моральної шкоди ґрунтувалась на сталій судовій практиці, де у справах з таким, як у позивача розміром втрати професійної працездатності, сума моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивачів у тотожніх справах була більшою, ніж визначив суд першої інстанції.

Сторона позивача вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного врахування положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Письмові пояснення Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на апеляційну скаргу, які по суті є відзивом на апеляційну скаргу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки їх подано з порушенням норм ч.4 ст.360 ЦПК України без надання доказів направлення іншій стороні по справі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював з 19.07.1985 року по 24.05.1993 року машиністом мартенівського цеху в ВАТ «КДГМК «Криворіжсталь», з 05.04.2005 року по 09.11.2021 року машиністом крану металургійного виробництва на гарячих роботах в ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», 09.11.2021 року звільнений з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 16-17).

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримані хронічні професійні захворювання.

По факту даних професійних захворювань було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 лютого 2023 року (а.с. 8-10).

Відповідно до пункту 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 лютого 2023 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є фізичні перенавантаження (а.с.9).

Відповідно до пункту 18 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є робоча поза незручна 78% робочої зміни при нормативному значенні до 25%, що перевищує нормативне значення у три рази в період роботи позивача на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.9 зворот).

Згідно Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13.09.2022 року № ДН/4.6.3/5138-22, складеної Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , згідно якої, стаж роботи за професією 24 роки, умови праці машиніста крана конвертерного цеху відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі) (а.с.12-13).

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 129575 від 20.06.2023 року Позивачу було встановлено 25% втрати професійної працездатності по радикулопатії з 29 травня 2023 року безстроково (а.с. 11).

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 129575 від 20.06.2023 року Позивачу визначено потребу в медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення (а.с. 11).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому Позивачу роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та не може погодитись з доводами відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував період роботи позивача на підприємства відповідача в шкідливих умовах праця, який становить 24 роки, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 25% втрати працездатності безстроково, сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, глибину фізичних та душевних страждань позивача за наведених обставин та виходячи із засад розумності та справедливостівизначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 65 000 гривень.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманими на підприємстві відповідача професійними захворюваннями, тому відхиляє доводи сторони позивача щодо занижено розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи представника позивача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо необґрунтовано заниженого розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Толстих Олександр Юрійович залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: