Дата документу 30.01.2024 Справа № 335/4107/15
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4107/15 Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/406/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Онищенка Е.А.,

Крилової О.В.

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником адвокатом Кузьміновим Дмитром Валерійовичем, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у цій справі скасовано.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 як правонаступником ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012р. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № КМК/01/09, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В. 27 лютого 2009р. за реєстровим № 268.

За рахунок предмета іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_2 щодо заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012р. в розмірі 1 268 815 гривень 42 копійки, в тому числі: заборгованості по відсоткам в сумі 667 383 гривні 86 копійок, по пені в сумі 601 431 гривня 56 копійок.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 , шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8 855 гривень 84 копійки.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишено без змін.

Поновлено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 18 грудня 2018 року в мотивувальній частині та постановою апеляційного суду від 20 березня 2019 року у цій справі, 28 грудня 2023 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, з підстав, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, подала апеляційну скаргу, яка підписана представником адвокатом Кузьміновим Д.В., в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у цій справі, виклавши підстави відмови у позові, наведені у цій апеляційній скарзі, скасувати у цій справі постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року, судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2024 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г.С., апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року і постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у цій справі залишено без руху.

Надано стороні апелянта строк десять днів з дня вручення копії ухвали для надання суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного суду у цій справі із зазначенням поважних причин для поновлення строку на подачу апеляційної скарги у цій справі, попереджено, що у випадку невиконання зазначених вимог до апеляційної скарги будуть застосовані правила ст.ст. 357 - 358 ЦПК України.

Вказана ухвала апеляційного суду мотивована тим, що право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції. Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги. Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги стороною апелянта зазначено, що копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції отримано вперше представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 27.12.2023 року, що не спростовується матеріалами цієї справи (т.с. 5, а.с. 213).

Однак, апеляційним судом встановлено, що ще 16 грудня 2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій заявник просила суд забезпечити позов (який у подальшому був поданий 24.12.2020 року до зазначеного суду) ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом зупинення реалізації на електронних торгах ДП «СЕТАМ» квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та шляхом накладення арешту на майно квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та заборони будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, а також на реєстрацію права власності на дане нерухоме майно.

У мотивувальній частині вищезазначеної заяви ОСОБА_1 зазначала: «за час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 11.12.2019 приватним виконавцем … відкрито виконавче провадження № 60865751 з примусового виконання виконавчого листа № 335/4107/15-ц, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, в якому зазначено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 557-190-412 від 19.04.2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № КМК/01/09 … 02.11.2020 приватним виконавцем Шавлуковою З.А. було передано вищезазначену квартиру на реалізацію до ДП «СЕТАМ». Проведення торгів призначено на 04.01.2021».

Враховуючи вищезазначене, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , яка вважає, що судом першої інстанції вирішено питання про її права та обов`язки, було достовірно відомо про наявність вищезазначених оскаржуваних рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у цій справі ще до 16 грудня 2020 року, коли нею було подано заяву про забезпечення позову до подачі її позову до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, у справі ЄУН 335/10706/20, реалізацію вищезазначеної квартири (предмету іпотеки) на примусове виконання яких вона і просила зупинити у своїй заяві.

Оскільки, сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу 3 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності інших підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дати ухвалення оскаржуваного рішення (2018 рік) і оскаржуваної постанови (2019 рік, яка набрала законної сили з дня її прийняття і залишена в силі постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року), не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження, що узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 2-2656/2006 (провадження № 61-13532св19), який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Таким чином, ОСОБА_1 на свій власний розсуд з 16.12.2020 року і до 28.12.2023 року, тобто понад 3 (три) роки не зверталась до апеляційного суду із вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі з суб`єктивних причин.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги не заявила клопотання про поновлення пропущеного строку. За таких підстав колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без руху.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 11 січня 2024 року ОСОБА_1 надала заяву щодо залишення апеляційної скарги без руху, яка підписана представником адвокатом Кузьміновим Д.В., відповідно до якої скаржник зазначає, що 15.12.2023 року ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії рішення у цій справі.

27.12.2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано копії рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції, а також надано відповідь про відмову у надані можливості ознайомитись із матеріалами справи. Видавши копії судових рішень, які були прийняті у цій справі, судом першої інстанції визнано факт вирішення питання про права ОСОБА_1 прийняттям рішень у цій справі.

Зазначає, що положеннями ст. 352 ч. 1, ст. 354 ЦПК України не передбачається випадків обчислення строків оскарження рішення суду особою, яка не брала участі у справі, у зв`язку з чим слід керуватися тим, що особа, яка не брала участі у справі, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана впродовж 30 днів з дня отримання рішення суду, що відповідає загальному принципу обчислення цих строків.

З цих підстав просить поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 січня 2024 року задоволено усну заяву головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С., суддів - членів колегії: Маловічко С.В. та Подліянової Г.С. про самовідвід у цій справі.

Справу передано у відділ забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду для визначення відповідно до вимог ЦПК України інших головуючого суддю (суддю-доповідача) замість Гончар М.С., суддів - членів колегії замість Маловічко С.В. і Подліянової Г.С. у зв`язку із задоволенням заяви про їх самовідвід у цій справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідача) Трофимова Д.А., судді Онищенко Е.А., Бєлка В.Ю.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2024 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді Запорізького апеляційного суду Бєлки В.Ю. від участі у розгляді справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кузьмінова Д.В. на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Відведено суддю Запорізького апеляційного суду Бєлка В.Ю. від участі у розгляді справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кузьмінова Д.В. на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Матеріали цивільної справи № 335/4107/15 передано у відділ забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи щодо визначення складу суду для розгляду вказаної справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024 року для розгляду справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідача) Трофимова Д.А., судді Онищенко Е.А., Крилова О.В.

Ознайомившись з заявою щодо залишення апеляційної скарги без руху, яка була надана скаржником на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 11 січня 2024 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 без руху, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зі змісту ст. 354 ЦПК України вбачається, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Згідно ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Положення частини другої статті 358 ЦПК України дають право суду на поновлення строку на апеляційне оскарження, але не вказують про обов`язок вчинення таких дій.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

За загальним правилом апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження, проте у разі не наведення заявником поважних причин пропущення цього строку, у суду відсутні на це процесуальні повноваження.

Поновлення судом строку оскарження без обґрунтованої підстави є протиправним, порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 2-512/2005, провадження № 61-7058св18).

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 2-о-6/11, провадження № 61-19639св21).

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі № 757/53948/16-ц, провадження № 16068св19).

Суд повинен звертати увагу та дослідити усі доводи заявника, врахувати тривалість строку, який пропущено, поведінку заявника протягом цього строку, які дії він вчиняв. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 120/1966/21-а, адміністративне провадження № К/990/3581/22).

Під час вирішення питання про поновлення заявнику строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд враховує, що заявник не була залучена до розгляду справи, проте, була обізнана про наявність рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у цій справі до 16 грудня 2020 року, коли нею було подано заяву про забезпечення позову до подачі її позову до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, у справі ЄУН 335/10706/20.

Лише сам факт подання апеляційної скарги після спливу трьох років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності інших підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення оскарженого рішення (2018 рік) і оскаржуваної постанови (2019 рік), не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 2-2656/2006 (провадження № 61-13532св19).

Тому, за обставин даної справи апеляційний суд визнає наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними, у зв`язку з чим ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, §41, ЄСПЛ, від 03.04.2008 року).

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №17160/06 та № 35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Із практики ЄСПЛ також випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Стаття 129 Основного Закону серед основних засад судочинства визнає принцип обов`язковості судового рішення.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки заявником не доведено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 11 січня 2024 року, колегія суддів приходить до переконання, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником адвокатом Кузьміновим Д.В., на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у цій справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 357, 358, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником адвокатом Кузьміновим Дмитром Валерійовичем, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження направити всім учасникам справи, апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами - особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Д.А. Трофимова

Судді: Е.А. Онищенко

О.В. Крилова