Справа № 204/9133/23
Провадження № 2/204/277/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України,-
В червні 2023 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за межі України без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Федеративної Республіки Німеччина, для проживання на період навчання з 1 вересня 2023 року по 1 вересня 2024 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 22.07.2016 року у Вугледарському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 88, зареєстрували шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про народження від 26 серпня 2016 року, виданого Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, сторони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 23 березня 2021 року (справа № 223/941/20, гол. суддя - Луньова О.Г.) вищезазначений шлюб було розірвано. За Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 23 квітня 2021 року (справа №223/64/21, гол. суддя - Дочинець С.І.) з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 4000,00 гривень щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 19.01.2021 року і до повноліття дитини. За інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо про те, що ОСОБА_2 за виконавчим провадженням, відкритим за цим рішенням суду, включено до Єдиного державного реєстру боржників за наявний у нього борг по сплаті аліментів. Відповідно до Довідки Вугледарського ВДВС у Волноваському районі Донецької області від 17 квітня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 60 000 (шістдесят тисяч) грн. ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні дитини з серпня 2020 року не приймав, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з дитиною майже не спілкувався, постійно змінював місце проживання. На сьогоднішній день із ОСОБА_2 втрачено будь-який зв`язок, невідомо точно за якою адресою він фактично проживає. Із сином зв`язків не підтримує та не спілкується. 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала повномасштабне військове вторгнення на територію України. Одним із перших міст, який зазнало ракетного обстрілу, стало місто Вугледар, Донецької області. Саме тому, ОСОБА_1 прийняла рішення виїхати разом із сином до Федеративної Республіки Німеччини (ФРН). 11 березня 2022 року ОСОБА_1 разом із сином перетнули кордон із ФРН. З перших місяців перебування у ФРН, ОСОБА_1 було вирішено самостійно влаштувати своє життя, зняти житло, знайти роботу, влаштувати сина до школи та забезпечити себе та сина належними умовами життя. Було оформлено реєстрацію місця проживання у муніципальному управлінні міста Баутцен, Саксония , ФРН. ОСОБА_3 запрошено на навчання до 1 класу Початкової школи імені Йогана-Готліба-Фіхте в місті Баутцен, відповідно до діючих у ФРН Правил для початкових шкіл. Таким чином, ОСОБА_1 вдалось організувати своє життя та життя свого сина в ФРН. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 року виповниться 7 років, тобто дитина є неповнолітньою, права якої в першу чергу реалізуються її батьками. Пасивна поведінка батька дитини не повинна впливати на розвиток дитини, обсяг її прав, реалізацію її здібностей, тощо. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не позбавлено відносно дитини батьківських прав, отримання від нього, як від батька дитини, дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 для проживання та навчання в ФРН є обов`язковим. Після введення на території України воєнного стану 24 лютого 2022 року до Правил перетинання державного кордону України було внесено зміни від 29.03.2022 року, відповідно до яких виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Державна прикордонна служба дозволить перетин державного кордону. Незважаючи на те, що під час воєнного стану в Україні є можливість виїзду осіб, які не досягли 16-ти річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, інші нормативно-правові акти не скасовують обов`язкову згоду іншого з батьків на виїзд дитини за кордон. Виїзд ОСОБА_3 до досягнення ним 16-ти річного віку у супроводі його матері ОСОБА_1 для проживання та навчання в ФРН повинно здійснюватися за згодою його батька - ОСОБА_2 , а за відсутності такої згоди - за рішенням суду. Тому позивач змушена звертатись з даним позовом в інтересах свого неповнолітнього сина з метою забезпечення дитині якнайкращих умов фізичного та морального розвитку в умовах безпеки. Крім того, отримання рішення суду про надання дозволу на виїзд дитині за кордон дозволить йому разом із матір`ю вільно відвідувати територію України в будь-який час та мати можливість повернутися для продовження проживання та навчання до ФРН, в тому числі, і після скасування воєнного стану
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше представник надала клопотання відповідно до якого просила розглянути справу без її участі та позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку частини 11 статі 128 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачки слід відмовити, по наступним підставам.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14).
Позивачкою у своїй позовній заяві вказано, що вона разом з дитиною виїхала до Німеччини.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
В силу положень статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).
Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.
Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.
Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати якнайкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 359/1506/21 вважав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, у зв`язку із тим, що дитина, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Словацькій Республіці, де проживає разом із матір`ю. При цьому Верховний Суд вказав, що оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України.
Крім того, у постанові від 26 жовтня 2020 року у справі № 131/926/14-ц Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, вважав, що суди правильно виходили з того, що дитина, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Португальській Республіці, де проживає разом із матір`ю, а отже відсутня необхідність у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, у випадку коли дитина уже проживає за кордоном у визначеній країні.
Судом встановлено, що на момент відкриття провадження у справі з дитиною вже виїхали з України, на даний час вони знаходяться в Німеччині, що підтверджує позивачка.
Відомості про те, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 повернулися до України відсутні.
Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вказані висновки, узгоджуються із вищенаведеними висновками Верховного Суду у справах № 131/926/14-ц та № 359/1506/21.
Крім того, суд звертає увагу, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена і дотепер.
Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.
При цьому в подальшому, у разі зміни правового регулювання та виникнення спору, позивачка не позбавлена права на звернення до суду із відповідним позовом щодо надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (вказано в позові): АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (вказано в позові): АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Самсонова