Справа №639/4912/20
Провадження №2/639/48/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Карбовоської М.О., Монастирьової І.М., Кравченко А.Л., ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Михайловин Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач ОСОБА_2 з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідачів ОСОБА_3 , ТОВ СК «Альфа-Грант» і просить суд стягнути з ТОВ СК «Альфа-Грант» на її користь грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти у розмірі 44 433,74 грн., з яких: матеріальна шкода 41 569,37 грн., 3 % річних - 1 517,53 грн., інфляційні втрати 1 346,84 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.08.2019 року о 14 години 45 хвилин поблизу будинку № 1-Б по в`їзду Магістральному в м. Харкові сталося зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . Причиною ДТП стало те, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_1 , в`їхав в стоячий автомобіль «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_2 , який зіткнувся з автомобілем «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, а водії та власники транспортних засобів - матеріальну шкоду. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0001213 за ч. 1 ст. 286 КК України. Лише 27.02.2020 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження. В рамках кримінального провадження проведено експертизи. Висновком судової автотехнічної експертизи №20823/26611 від 18.12.2019 року встановлено, що саме ОСОБА_3 є винним у дорожньо-транспортній пригоді. Висновком автотоварознавчої експертизи № 20822 від 29.11.2019 року встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 заподіяно збитки у розмірі 141 569,37 грн. 27.02.2020 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. винесена постанова про закриття кримінального провадження. Орган досудового розслідування прийшов до висновку, що в діях водія ОСОБА_3 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 09.07.2020 року Харківським апеляційним судом у справі № 642/1518/20 винесено постанову, якою встановлено вину ОСОБА_3 у порушенні Правил дорожнього руху. Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Грант». Про це позивачу, як власнику транспортного засобу, не було відомо. Поліс відповідача № АО/5943483 був дійсний до 11.06.2020 року. Станом на момент звернення з первісним позовом (06.08.2020 року) у відкритому доступі були відсутні відомості про страхування відповідальності відповідача на момент вчинення ним ДТП. На даний час позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право та стягнути шкоду зі страховика ТДВ СК «Альфа-грант» в позасудовому порядку, а тому звертається з цим позовом. Відповідно до п. 4 Полісу № АО/5943483 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн. Як встановлено у висновку автотоварознавчої експертизи № 20822 від 29.11.2019 року внаслідок ДТП ОСОБА_2 заподіяно збитки у розмірі 141 569,37 грн. Отже ТДВ «Альфа-Грант» має відшкодувати 100 000,00 грн. позивачу, а ОСОБА_3 - різницю між страховою виплатою та розміром фактичного заподіяння шкоди, а саме 41 56937 грн. Станом на дату подачі позову з урахуванням розміру матеріальної шкоди, яка не сплачена відповідачем: 3 % річних становлять - 1517,53 грн., інфляційні втрати становлять -1346,84 грн., які позивач також просить стягнути з ОСОБА_3 .

Крім того позивач вказує, що їй, внаслідок суттєвого пошкодження її транспортного засобу, заподіяна моральна шкода. Ремонт автомобіля, тривалий час розгляду судових справ як в порядку адміністративного судочинства, так і рамках кримінального провадження, позбавили ОСОБА_2 змоги повноцінно виконувати повсякденні справи, обмежили можливість вільно та оперативно пересуватись містом; були причиною переживань щодо пошуку коштів на ремонт автомобіля; зруйновано її плани на значний період часу. Все це принесло позивачу глибокі моральні страждання, а тому ОСОБА_2 просить відшкодувати моральну шкоду, завдану діями відповідача, у розмірі 20 000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Призначено судове засідання.

До початку розгляду справи по суті 22.09.2020 року за вх. №25583 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив, в якому останній зазначив, що 17.08.2019 року близько 14 години 45 хвилин поблизу будинку АДРЕСА_1 сталося зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , «Alfa Romeo», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 та «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281356 від 13.03.2020 року ОСОБА_3 порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. 18.03.2020 року постановою Ленінського районного суду м. Харкова (справа № 642/1518/20) провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. Не погодившись з даною постановою потерпіла особа звернулась до Харківського апеляційного суду зі скаргою, в якій ставились вимоги про скасування вказаної постанови та визнання винним ОСОБА_3 09.07.2020 року суддею Харківського апеляційного суду постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247/КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 5 ст. 38 КУпАП. Згідно полісу страхування № А05943483 від 12.06.2019 року, автомобіль ОСОБА_3 , а саме «DaewooLanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , на день скоєння ДТП був застрахований у СК «Альфа-Гарант», що підтверджується інформацією Моторного транспортного бюро, та копією полісу №А05943483 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (те саме вказано й в ст. 6 Закону). Даним полісом забезпечений транспортний засіб-автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну -100000 грн. Не пред`явлення вимог до страховика, за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Після подачі відзиву відповідачем, надійшов уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди разом з клопотанням про залучення співвідповідача - ТОВ СК «Альфа-Грант».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2021 року прийнято до розгляду уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Л.Українки, 26.

15.02.2021 року на адресу суду за вх. №4396 від представника відповідача ТОВ Страхова компанія «Альфа-Грант» надійшов відзив на позов, в якому представник зазначив, що відносини сторін у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за Полісом врегульовані спеціальним законом - Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон). Крім того, відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону, якщо норми Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Як зазначається у відзиві, товариство не має правових підстав для виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну позивача, позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому в обґрунтування зазначеного вище твердження, представник відповідача вказує, що норми чинного законодавства в жодному разі не передбачать можливості особи, яка має право на виплату страхового відшкодування, відстрочити чи поновити строк на подачу заяви на виплату страхового відшкодування. Право позивача на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором страхування взятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує в даному випадку трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. З позовом до Товариства позивач звернулась також з пропуском річного строку, лише в листопаді 2020 року. Отже, позивач протягом річного строку взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання страхового відшкодування від Товариства - не звертався, а ні до страховика, а ні до суду з позовом до Товариства. Доводи представника позивача щодо необізнаності позивача про те, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 забезпечена Товариством станом на момент звернення з первісним позовом (06.08.2020 року) не заслуговують на увагу та спростовуються витягом з централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України. До того ж, позивачем не надано суду доказів того що на момент настання ДТП до моменту звернення з позовом до Товариства, позивач чи його представник не мали можливості отримати інформацію про наявність у винуватця Полісу, не надано доказів звернення до МТСБУ, чи доказів про відсутність запису щодо Полісу А05943483 в централізованій базі МТСБУ. Адміністративне та кримінальне провадження тривали з серпня 2019 року, тому позивач та його представник мали достатньо часу для того, щоб встановити наявність чи відсутність договору страхування цивільно-правової відповідальності винуватця в ДТП. Крім того представник відповідача зауважує, що невідомо яким чином зберігався пошкоджений автомобіль, чи експлуатував його позивач в пошкодженому стані протягом 2-х місяців до моменту огляду експертом 31.10.2019 року, що могло вплинути на обсяг та характер пошкоджень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.03.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/4912/20 за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено. Забезпечено проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за наступними реквізитами: ІНФОРМАЦІЯ_1

У судове засідання 16.01.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Михайловин Д.В. приймав раніше участь у судових засіданнях, надав вступне слово, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в подальшому надав заяву про відшкодування судових витрат на правничу правову допомогу у розмірі 43 200,00 грн. та заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях, надав відзив на позов, однак в подальшому в судові засідання не з`являвся, повідомлений про день і час розгляду справи належним чином.

Представник відповідача ТОВ Страхова компанія «Альфа-Грант» приймав участь у судових засіданнях, надав відзив на позов, в якому виклав свої заперечення проти позовних вимог та надав заяву із запереченнями щодо відшкодування витрат на правову допомогу, яка обґрунтована невизнанням позову і відсутністю платіжних документів, що підтверджують оплату позивачем таких послуг.

У зв`язку з неявкою в останнє судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, заяви учасників справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 17.08.2019 року близько 14:45 год. поблизу будинку №1-Б по в`їзду Магістральному в м. Харкові сталося зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 .

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №0001213 від 18.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 27.02.2020 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що в діях водія ОСОБА_3 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.46-50).

Між тим, під час кримінального провадження було проведено судову автотехнічну експертизу №20823/26611, висновком якої від 18.12.2019 року, зокрема, встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.13.1 ПДР України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (30-39).

Висновком автотоварознавчої експертизи № 20822 від 29.11.2019 року, яка також проведена в процесі кримінального провадження, встановлено, що величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті ДТП станом на 17.08.2019 року складає 141569, 37 грн. (а.с.6-29).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 з 27.07.2018 року (а.с.45).

Постановою Харківського Апеляційного суду від 09.07.2020 року апеляційну скаргу задоволено, постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року - скасовано та прийнято нову постанову. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених частиною 5 статті 38 КУпАП. Даною постановою, зокрема, встановлено, що 13 березня 2020 року працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281356 стосовно ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП, внаслідок порушення ним пункту 13.1. ПДР України, з якого вбачається, що 17 серпня 2019 року о 14 годині 45 хвилин в м.Харків навпроти проїзду Магістрального в районі буд. № 1, керуючи автомобілем Daewoo, д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Аlfa Romeo, д.н.з. НОМЕР_5 , який зіткнувся з автомобілем Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_3 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди (а.с. 40-44).

Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Грант», що підтверджується копією полісу № АО/5943483, який діяв з 12.06.2019 року по 11.06.2020 року, тобто також був чинний на момент ДТП 17.08.2019 року . Вказаним полісом передбачено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100000,00 грн. (а.с.91-92, 144-149).

При подачі уточненого позову 09.11.2020 року за період з 17.08.2019 року по 03.11.2020 року з урахуванням розміру матеріальної шкоди, яка не сплачена відповідачем, позивач надав розрахунок 3 % річних, які становлять 1 517,53 грн., та інфляційних втрат в розмірі 1 346,84 грн. (а.с.117).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того,відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови Пленуму, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено перелік обов`язків страховика, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

В даному випадку з огляду на досліджені судом письмові докази та встановлені Постановою Харківського Апеляційного суду від 09.07.2020 року обставини, суд приходить до висновку, що 17.08.2019 року в результаті ДТП, що сталося з вини відповідача ОСОБА_3 , власниці автомобілю «AlfaRomeo», д.н.з. НОМЕР_2 - позивачу ОСОБА_2 завдана матеріальна шкода, яка знаходиться в причинному зв`язую з діями ОСОБА_3 , в загальному розмірі 141 569,37 грн., що підтверджується дослідженим висновком експерта і не спростовано відповідачами будь-якими належними доказами. Між тим, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована в ТДВ «Альфа-Грант», відповідно до Полісу №АО/5943483, суд на підставі наведених вище норм закону, вважає, що саме ТДВ «Альфа-Грант» відповідно до договору страхування має відшкодувати 100 000,00 грн. позивачу ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 - відшкодувати позивачу різницю між страховою виплатою та розміром фактичного заподіяння шкоди в сумі 41 569,37 грн. Отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає безпідставними заперечення відповідача ТДВ «Альфа-Грант» проти позову з підстав відсутності заяви про здійснення страхової виплати та пропущення строку звернення з такою заявою, оскільки вказані обставини не позбавляють позивача права вирішення вказаного питання в судовому порядку і не змінюють сутність чинного на момент ДТП договору страхування.

В частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 3 % річних та інфляційних втрат суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки вони суперечать сутності ст. 625 ЦК України, що передбачає відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у певний строк, який в даному випадку не був встановлений договором або законом, і сам обов`язок сплати грошової суми оспорювався.

Що стосується моральної шкоди, то суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Обґрунтовуючи моральну шкоду та її розмір, позивач ОСОБА_2 посилалась на обставини, які вочевидь є такими, що спричинили їй, як власнику автомобіля, моральні страждання - внаслідок суттєвого пошкодження транспортного засобу були порушені звичні умови пересування позивача і ускладнено виконання повсякденних справ, обмежена можливість вільно та оперативно пересуватись містом, тривалий розгляд справ та пошук коштів на ремонт автомобіля завдали додаткових переживань, все це вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя протягом значного проміжку часу. Отже в результаті пошкодження автомобіля з вини відповідача позивачу ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 20000 грн. Між тим, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

16.03.2020 року між ОСОБА_2 з одного боку та адвокатом Михайловиним Д.В. був укладений Договір про надання правової допомоги. Згідно з Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 16.03.2020 року вартість послуг з правової допомоги складає 43 200,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правничої допомоги за договором від 16.03.2020 року та підтверджується актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги, підписаним клієнтом та адвокатом і наданим суду. Заперечення з боку представника відповідача ТДВ «Альфа-Грант» щодо розміру витрат на правову допомогу обґрунтовані невизнанням позовних вимог та відсутністю жодного платіжного документу на отримання таких послуг. Між тим такі заперечення не спростовують факт надання зазначених послуг і їх вартість.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 89,1%, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката пропорційно задоволеним вимогам до 38491,2 грн. і вважає за необхідне стягнути вказані судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 у розмірі 12 232,50 грн., а з відповідача ТДВ «Альфа-Грант» на користь позивача ОСОБА_2 - у розмірі 26 258,70 грн., які вважає співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та обсягом задоволених позовних вимог.

Крім того, задовольняючи загалом позовні вимоги на 89,1%, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений позивачем в сумі 1690 грн., також пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1505,79 грн., а саме: з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 - у розмірі 478,54 грн., з ТДВ «Альфа-Грант» на користь позивача ОСОБА_2 - у розмірі 1 027,25 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 133, 137, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.22, 525, 526, 530, 625, 979, 988, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 41 569 (сорок одну тисячу п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 а відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант`на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1027 (одна тисяча двадцять сім) гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 478 (чотириста сімдесят вісім) гривень 54 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 258 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 232 (дванадцять тисяч двісті тридцять дві) гривні 50 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідачі:

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

-Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Л.Українки, буд. 26

Повне рішення складено 18.04.2024 року.

Суддя Н.В. Баркова