Запорізький апеляційний суд
Провадження №22-ц/807/415/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2023 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначає, що 03 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі по тексту ПАТ «Банк Кредит Дніпро»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі по тексту АТ «Банк Кредит Дніпро») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №9407-КР, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 200 000 грн, шляхом встановлення на його поточний рахунок ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. Кредит було надано в строк на 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту, з можливістю продовження кредитування рахунку клієнта на умовах, погоджених сторонами та без укладення додаткових угод, а позичальник зобов`язується прийняти належним чином використати та повернути кредит в строк, що передбачений договором. З врахуванням автопролонгацій і запровадження кредитних канікул, кінцевою датою погашення кредиту було встановлено 27 вересня 2023 року. Оскільки позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконав, станом на 03 жовтня 2023 утворилась заборгованість перед банком в розмірі 598630,87 грн, з яких залишок простроченого кредиту 366798,42 грн, залишок прострочених відсотків 231832,45 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 598630,87 грн та судові витрати у вигляді сплати судового збору.

Разом з позовною заявою, Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову у цивільній справі № 333/6460/23 в порядку ст.ст.149-150 ЦПК України.

Заява мотивована тим, що Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» подало до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, укладений між позивачем та відповідачем, які останній не виконав у повному обсязі, а тому враховуючи предмет спору у цій справі в якій є стягнення боргу в загальному розмірі 598630,87 грн, тому на цей час виникла нагальна потреба у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на вищевказані земельні ділянки та автомобіль, що належать ОСОБА_1 , оскільки відповідач може розпорядитися своїм майном не виконавши зобов`язання перед позивачем щодо повернення коштів за договором позики, а також для забезпечення майбутнього можливого виконання постановленого рішення по суті справи щодо стягнення такої заборгованості, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, у зв`язку із чим є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, а саме накладенні арешту на вищевказане майно.

На підставі вищевикладеного, Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» просило суд накласти арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми позовної заяви у розмірі 598630,87 грн до виконання рішення суду у цій справі, а саме на:

- житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, загальною площею 311,6 кв.м., площа земельної ділянки 515 кв.м., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 9968781;

- житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, загальною площею 60,2 кв.м., площа земельної ділянки 2441 кв.м., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 5821374;

- легковий автомобіль AUDI Q7, рік випуску 2017, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2023 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» щодо забезпечення позову у цій справі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на підтвердження вартості нерухомого майна АТ «Банк Кредит Дніпро» надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в якій були зазначені дані стосовно об`єктів нерухомості, що знаходяться у власності відповідача, реєстраційні номери майна, загальна площа об`єктів, та інша важлива інформація, серед якої є і дані щодо вартості нерухомого майна, належного ОСОБА_1 .. На підтвердження обґрунтованості забезпечення позову, Банком в тексті заяви було чітко зазначено, що позивач до подання позову до суду, надсилав відповідачу Вимогу про повернення кредиту, яка була ним проігнорована, порушення зобов`язання з боку відповідача не припинилося, тому Банк був вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Суд першої інстанції не врахував актуальну практику Верховного Суду, застосував стосовно позивача завищені стандарти доказування, вказуючи на відсутність доказів обставин (можливості відчуження майна), які не потребують доведення, тобто мова йде не про припущення Банку, а про реальну загрозу невиконання чи утруднення майбутнього рішення суду у цій справі, тому вимоги заяви про забезпечення позову у не є безпідставними.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Лісняк Я.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду про стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором, а також обставин, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії з відчуження ОСОБА_1 належного йому на праві власності майна. Накладення арешту на вказане у клопотанні майно відвідача (два будинки та транспортний засіб) не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, при цьому, жодного належного доказу вартості такого майна, не надано.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд виходячи з наступного.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які указували б на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді позовна заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.22-28).

Предметом спору у цій позовній заяві є стягнення боргу в загальному розмірі 598630,87 грн за кредитним договором №9407-КР від 03 червня 2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 на загальну суму 200000 грн, з врахуванням авто пролонгації і запровадження кредитних канікул, кінцевою датою погашення кредиту було встановлено 27 вересня 2023 року.

Станом на день звернення до суду з позовом ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, кошти отриманні в позику не повернув.

Отже, АТ «Бак Кредит Дніпро» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що останній в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання з повернення позики не виконав, у зв`язку з чим станом на 03 жовтня 2023 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед Банком у розмірі 598630,87 грн, з яких: 366798,42 грн залишок простроченого кредиту; 231832,45 грн залишок прострочених відсотків.

Подаючи заяву про забезпечення позову, позивач мотивував необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на два будинку та один транспортний засіб, обґрунтованим припущенням, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у розмірі 598630,87 грн (а.с.5-9).

В своїй ухвалі про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по цій справі не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачем способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся до суду саме у вказаній позовній заяві ураховуючи предмет та ціну позову у цій справі про стягнення заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 598630,87 грн (а.с.31).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №357397641 сформованої 07 грудня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 належить зокрема:

- за реєстраційним номером 9968781 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 311,6 кв.м., площа земельної ділянки 515 кв.м., загальна вартість нерухомого майна 695829 грн, вартість самочинного збудованого 143554 грн, номер запису: 39501 в книзі: 287. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 351 від 12 березня 2005 року посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В.;

- за реєстраційним номером 5821374 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 60,2 кв.м., площа земельної ділянки 2441 кв.м., загальна вартість нерухомого майна 36867 грн, номер запису: 86 в книзі: 1. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу 2497 від 02 червня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Банковською Ю.В. (а.с.13-14).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є стягнення боргу, розмір якого на день звернення з позовом становив 598630,87 грн, вбачається, що заявлений Банком вид забезпечення позову - накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 311,6 кв.м., площа земельної ділянки 515 кв.м., загальна вартість нерухомого майна 695829, 00 грн, вартість самочинного збудованого 143554 грн) ( а.с. 14) є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Отже, враховуючи наявність спору між сторонами у справі, зважуючи на предмет спору, а саме стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 598630,87 грн, констатуючи факт можливого розпорядження відповідачем зазначеним нерухомим майном, що ускладнить виконання можливого рішення у справі про задоволення вимог позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення вимог заяви про забезпечення позову, оскільки відсутність арешту на нерухоме майно може призвести до подальшого розпорядження ним.

Зазначений захід забезпечення позову спрямований саме на забезпечення вказаного нерухомого майна до повного виконання судового рішення, унеможливлює розпорядження майном, забезпечує збалансованість інтересів сторін.

Такі заходи забезпечення позову є необхідними та забезпечать поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі задоволення позову. Доказів про те, що застосована судом заборона матиме негативні майнові наслідки для відповідача не надано.

З огляду на зазначену в інформаційній довідці загальної вартості майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (загальна вартість нерухомого майна 695829 грн, вартість самочинного збудованого 143554 грн) та заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 598630,87 грн, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що застосований апеляційним судом захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, колегія суддів, урахувавши вимоги статей 149, 150 ЦПК України, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову банку, а тому наявні правові підстави для накладення арешту на зазначене у заяві нерухоме майно відповідача на один житловий будинок.

Проте, суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку є не достовірність існування обставин відчуження належного відповідачу майна, - а ймовірність такого відчуження, що у майбутньому може унеможливити виконання судового рішення про задоволення позову.

Вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу один житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи суду першої інстанції, що Банком не надано доказів, які могли би підтвердити намір відчужити належне йому на праві власності майно, є помилковими, оскільки наявність у відповідача, як в одноособового власника, який має зареєстроване право власності в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, зокрема на вищезазначений житловий будинок на який позивач просив накласти арешт, можливості вільно розпорядитись житловим будинком, що унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Твердження суду першої інстанції щодо посилання лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що боржник діяв недобросовісно, оскільки протягом 7 років не виконувались умови кредитного договору, не сплачував відповідні платежі в рахунок повернення кредитних коштів. Зазначений факт свідчить про те, що до виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором №9407-КР, боржник може поставитись так само недобросовісно. Отже, чітко вбачається наявність фактичних обставин з якими пов`язано забезпечення позову.

З огляду на визначену позивачем заборгованість за кредитним договором у сумі 598630,87 грн, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, установивши обставини щодо невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 03 червня 2016 року, у зв`язку з чим у нього перед Банком виникла заборгованість у сумі 598630,87 грн, кредитором якої є заявник АТ «Банк Кредит Дніпро», зважаючи на розмір заборгованості, що стягується з відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав стягувача АТ «Банк Кредит Дніпро».

Отже, сам по собі факт звернення АТ «Банк Кредит Дніпро» до суду з вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами.

Також, апеляційний суд відмічає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті спору, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Щодо ненадання позивачем доказів вартості належного відповідачеві нерухомого майна на яке Банк в порядку забезпечення позову просить накласти арешт, то зазначене твердження суду першої інстанції є помилковим. В матеріалах справи міститься інформаційна довідка, стосовно якої вартість нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 становить (загальна вартість нерухомого майна 695829 грн, вартість самочинного збудованого 143554 грн. В той час, як заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №9407-КР від 03 червня 2016 року становить 598630,87 грн.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми позовної заяви у розмірі 598630,87 грн до виконання рішення суду у цій справі, а саме на: житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, загальною площею 311,6 кв.м., площа земельної ділянки 515 кв.м., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 9968781.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для забезпечення позову АТ «Банк Кредит Дніпро» шляхом накладення арешту на житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, загальною площею 60,2 кв.м., площа земельної ділянки 2441 кв.м., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 5821374, на транспортний засіб AUDI Q7, 2017 року випуску, оскільки Банком до заяви про забезпечення позову не надано доказів щодо повної ідентифікації належного транспортного засобу відповідачу, а саме не надано довідку з відповідного сервісного центру, з якої б вбачалося який саме транспортний засіб належить відповідачу на праві власності, а додана Банком довідка з пошукової системи (а.с.15-18) не містить дані щодо державного реєстраційного номеру транспортного засобу, його vin код та інші ідентифікуючі дані автомобіля, а накладення арешту на два будинки буде не співмірним і заявленими вимогами банку. Отже, в цій частині заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, загальною площею 60,2 кв.м., площа земельної ділянки 2441 кв.м., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 5821374 та транспортний засіб AUDI Q7, рік випуску 2017 не підлягає до задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є частково виправданими.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, що є підставою для скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2023 року та постановлення нового судового рішення про часткове задоволення заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 в межах суми позовної заяви у розмірі 598630,87 грн до виконання рішення суду у цій справі, а саме на:

- житловий будинок, загальною площею 311,6 кв.м., площа земельної ділянки 515 кв.м., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 9968781.

В іншій частині заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 січня 2024 року.

Головуючий, суддя Подліянова Г.С.Суддя Гончар М.С.Суддя Маловічко С.В.