Справа № 302/1518/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Керита Мар?яна Василівна, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2023 року у складі судді Пухальського С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживала з відповідачем - ОСОБА_2 у шлюбі, який було розірвано на підставі судового рішення від 25 січня 2016 року. Під час шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідача на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року, стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу припинення їх спільного проживання і до часу подання даного позову відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, закріплених частинами 1-3 статті 150 СК України. Позивач вказує на те, що про ухилення відповідача від виконання вказаних обов`язків свідчить і те, що рішення суду про стягнення з нього аліментів, останнім не виконувалося в добровільному порядку та було виконане тільки після подання виконавчого листа на примусове виконання. Здоров`ям та інтересами доньки відповідач не цікавиться, дитина взагалі не знає, хто є її біологічним батьком, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та утриманням доньки.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2023 року у задоволенні заявленого позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Керита М.В., просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову та не надав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Кривка П.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ч.3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи в задоволені заявленого позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що з 15 травня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2016 року (а.с.12).

Від даного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 28 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

20 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 (а.с.10).

17 квітня 2023 року на виконання рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року видано виконавчий лист № 302/916/15-ц, на підставі якого головним державним виконавцем Міжгірського ВДВС у Хустському районі Закарпатської області 04 травня 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.13, 14).

Згідно з наданим до позовної заяви розрахунку від 31 травня 2023 року, заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 302/916/15-ц (у вказаному і в подальших розрахунках помилково зазначеного як № 302/916/16-ц), станом на 01 травня 2023 року складає - 86 804,50 грн. (а.с. 15).

Згідно з розрахунку від 20 червня 2023 року, заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 302/916/15-ц, станом на 01 червня 2023 року складає - 61 304,50 грн. (а.с. 16).

Згідно з розрахунку від 11 липня 2023 року, заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 302/916/15-ц, станом на 11 липня 2023 року складає - 1 416,46 грн. (а.с. 17).

Як вбачається з довідки від 28 березня 2023 року № 06-02/48 та характеристики від 28 березня 2023 року, ОСОБА_3 навчається в Пилипецькому ЗЗСО з п?ятого класу. Має навчальні досягнення високого рівня. Має довільну зорову та слухову пам`ять. Виявляє логічне та образне мислення. На уроках завжди уважна і активна. Має добрий загальний розвиток. Читає багато. Уміє будувати зв?язне висловлювання, при цьому завжди враховує співвідношення основної та другорядної інформації. На високому рівні засвоює знання з української мови та літератури. Орфографічні й пунктуаційні уміння засвоює добре, при вивченні орфограми завжди ставить розділові знаки відповідно до опрацьованих правил пунктуації. Любить предмети гуманітарного циклу (зарубіжна література, українська література, історія). На уроках завжди організована, встигає закінчувати завдання. Виявляє активність. Співпрацює у групах, висловлює різні думки. Врівноважена, розсудлива. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Підтримує дружні стосунки з учнями. Відповідально виконує доручення. Батьки приділяють увагу вихованню дочки. Мама завжди відвідує батьківські збори (а.с. 19, 20).

Згідно з ч.ч.2,3 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні суду першої інстанції від 23.11.2023 з`ясовано думку дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначила, що зараз їй повних 11 років, мешкає разом із мамою, вітчимом - ОСОБА_6 , братом та сестрою. Біологічного батька жодного разу не бачила та із ним не бажає спілкуватися. У неї добрі відносини з чоловіком мами, вважає його батьком і хоче, щоб її прізвище не було відмінне від прізвища її брата та сестри.

З наданих відповідачем до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву слідує наступне.

05 вересня 2019 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька - ОСОБА_9 (а.с.56, 57).

Згідно з довідки виданої 13 вересня 2023 року Соймівським старостинським округом Міжгірської селищної ради Закарпатської області, ОСОБА_2 ніде не працював з 11 серпня 2015 року по дату видачі довідки (а.с.58).

Як вбачається з довідки від 31 серпня 2023 року, виданої старшим державним виконавцем Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 01 вересня 2023 року заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 302/916/15-ц, відсутня (а.с.59).

Відповідач продовжує сплачувати присуджені на підставі судового рішення аліменти на утримання доньки, підтвердженням чого є копія квитанції від 20 вересня 2023 року (а.с.78).

Як вбачається з квитанцій (фіскальних чеків) та електронних повідомлень, ОСОБА_2 в період з 2016 по 2019 рік здійснювалися перекази коштів ОСОБА_4 на утримання їх спільної дитини (а.с.61-65).

Із довідки від 27 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2016 року відвідувала Міжгірський заклад дошкільної освіти № 3. Батько дитини - ОСОБА_2 у цей період періодично відвідував заклад і цікавився її навчанням та вихованням, спілкувався з нею (а.с. 77).

З 13 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 безперервно перебуває за межами України, що підтверджується відповідними копіями аркушів його закордонного паспорту (а.с.38-39).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/158, 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки, не цікавиться розвитком дитини та її станом здоров`я, допустив заборгованість по сплаті аліментів.

Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

При цьому, сама по собі заборгованість відповідача зі сплати аліментів не є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічні положення зазначено і в ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 31 серпня 2023 року слідує, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35-36).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, а тому суд не погоджується з вказаним висновком, оскільки, у ньому не наведено достатніх підстав та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Вказаний висновок ґрунтується на констатації обставин місця проживання дитини, перебування відповідача за межами України, невиконання останнім батьківських обов`язків по відношенню до дитини, а саме, ухилявся від сплати аліментів протягом декількох років з часу ухвалення рішення про їх стягнення, заборгованість по сплаті яких погасив лише після відкриття провадження у справі про позбавлення батьківських прав, зовсім не цікавився життям дитини, її здоров`ям, повністю усунувшись від виховання дитини, яка не знає, хто є її батьком взагалі.

Сама по собі заборгованість відповідача зі сплати аліментів, яка існувала у 2023 році, не є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав.

Із пояснень сторони відповідача у відзиві на позовну заяву слідує, що після укладення позивачкою у 2016 році нового шлюбу до звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, вона не ставила питання про необхідність сплати відповідачем аліментів і не зверталася із заявами про їх примусове стягнення у встановленому законом порядку, а ті суми аліментів, які відповідач направляв їй поштовим зв`язком вона відмовлялася отримувати у поштовому відділенні, що також підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції.

На час розгляду справи відповідачем сплачено всю суму заборгованості по аліментах, які він продовжує сплачувати.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що та обставина, що на час розгляду справи вихованням дитини, яка зростає в повноцінній сім?ї, і її розвитком займається мати, не є безумовним підтвердженням небажання батька дитини брати участь у її утриманні і вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування батьком батьківськими обов`язками, наслідком чого може бути позбавлення його батьківських прав.

Доказів застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів опіки та піклування, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, тобто доказів того, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, свідомо продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, суду не надано.

Суд першої інстанції також вірно зауважив, що не повинні перериватися відносини з біологічним батьком, відносно якого в достатній мірі не надано доказів неналежної поведінки, оскільки переривання відносин з біологічним батьком тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості), розірвання сімейних зв`язків.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано обставини, які наведені в позовній заяві щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків та не приймання участі у вихованні доньки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б давали достатньо підстав для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківських прав.

Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, а також те що відповідач має намір підтримувати стосунки з дитиною, заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Керита Мар?яна Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2023 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: