ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2024 року Київський районний суд м.Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Півоваровій Д.В.,
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Брек Л.О., звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей ХМР, відповідно до якого просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так, Вихованням дитини займається лише Позивач, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Крім того, на даний час Позивач має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина навчається у КЗ Харківський ліцей № 5 ХМР у першому класі, додатково вивчає англійську мову. У зв?язку з тим, що Відповідач не спілкується з Позивачем, ОСОБА_1 позбавлена можливості зареєструвати свою дитину за своєю адресою. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що станом на 06.11.2023 р. Позивач до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Колесник С.А. від 21.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали.
16.01.2024 до суду представником позивача на виконання ухвали судді від 21.12.2023, подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді від 17.01.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
20.02.2024 від представника Департаменту Служб у справах дітей ХМР надійшли пояснення, в яких вказав, що Департаменту Служб у справах дітей ХМР підтримує в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у виховані дитини, не цікавиться станом здоров`я, що є підставою для позбавлення її батьківських прав (а.с.78). Разом з поясненнями представник надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79-80).
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, 25.03.2024 від позивача надійшла заява до суду, в якій просила судовий розгляд здійснити за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.97).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с.96,108-109), відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, 20.02.2024 подав до суду пояснення, в яких просив розгляд справи проводити без участі представника третьої особи (а.с.78).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Відповідно до ухвали суду від 15.04.2024, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.07.2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 листопада 2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1321 (а.с. 4-5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , про що 17 червня 2016 року складено відповідний актовий запис №444 у Ленінському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17.06.2016 (а.с.12).

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2023 №214 надано дозвіл ОСОБА_1 на зміну прізвища малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прізвище ОСОБА_5 (а.с.13).

30 травня 2023 Ленінським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_2 (а.с.14).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 31.10.2023 складеного державним виконавцем Івченко Д.Ю. станом на 31.10.2023 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 40 657,50 грн. (а.с.34).

Листом КНП «Міська дитяча поліклініка №1» ХМР від 10.04.2023 №474 повідомило, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка №1» ХМР. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу укладено з лікарем-педіатром ОСОБА_10 . Станом здоров`я дитини та відвідуванням поліклініки займається мати, ОСОБА_1 . Останнє відвідування 08.09.2022р. Батько, ОСОБА_2 , не звертався до поліклініки з питань, які стосуються здоров`я дитини (а.с.16).

Згідно характеристики від 01.11.2023, виданої начальником юридичного відділу ТОВ «Текстиль М» ОСОБА_1 , 1991 р.н., у ТОВ «ТЕКСТИЛЬ М» працює з 06 вересня 2016 року до теперішнього часу обіймаючи посаду директора. Закінчила Харківський національний юридичний університет ім. Ярослава Мудрого у 2013 році за спеціальністю «Юрист» та отримала кваліфікацію «Спеціаліста». Цю інформацію підтверджує диплом, виданий 21.12.2013. На своїй посаді на високому рівні виконує свої прямі обов?язки. Цей працівник є гідним професіоналом. Дисциплінарним стягненням ніколи не підлягав. Із колегами у ОСОБА_1 склалися коректні та професійні взаємини. Знаходить спільну мову з членами колективу, налагоджує командний робочий процес. До виконання завдань ставиться відповідально, працює продуктивно. Дотримується встановлених термінів виконання завдань, не порушує умови трудового договору та розпорядку. Шкідливі звички відсутні. Має правильні життєві пріоритети та орієнтири. Має високі моральні якості (а.с.21).

З витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець (ка) Харків, УКРАЇНА на території України станом на 06.11.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.22).

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79-80).

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України).

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч.1-2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Враховуючи викладене, зібрані докази, те, що відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про належне виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у її вихованні, а тому вважає позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, позовні вимоги про позбавлення батьківстьких прав підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користьпозивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263-265, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 1, 24, 150, 155, 164, 166 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмір 1 073 (одна тисяча сімдесят три) 60 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Повне судове рішення складено та підписано 15.04.2024.

Суддя Колесник С.А.