Житомирський апеляційний суд
Справа №292/449/22 Головуючий у 1-й інст. Лотуга В.Ф.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Кузьменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №292/449/22 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Лотуги В.Ф. у смт Пулини,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася через представника адвоката Лабика Р.Р. до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . Просила стягнути з відповідача на свою користь та на користь малолітнього сина по 981 108 грн на кожного у відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю відповідно чоловіка та батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також стягнути з відповідача на її ( ОСОБА_1 ) користь 60 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 13 січня 2020 року ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Daf», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Київ - Чоп, порушив Правила дорожнього руху України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 закрито на підставі п.5 частини першої ст.284 КПК України, у зв`язку з його смертю. У результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі чоловіка та батька, відповідно їй та сину завдана матеріальна та моральна шкода, у зв`язку з чим виникло право на відшкодування такої. На час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «УПСК», яке виплатило страхове відшкодування у розмірі: 18 892 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дружині потерпілого; 18 892 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої сину потерпілого; 56 676 грн - в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, належної дружині потерпілого; 56 676 грн - в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, належної сину потерпілого. У кримінальному провадженні встановлено, що ДТП, внаслідок якої завдано шкоду, сталася за участю належного ФОП ОСОБА_3 вантажного автомобіля «Daf», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_3 . Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки позивачі втратили відповідно чоловіка та батька, тобто, близьку для себе людину, яка була опорою та підтримкою для сім`ї, чим спричинені неймовірні страждання. Між сином та батьком були теплі родинні відносини. ОСОБА_6 постійно піклувався про свого сина ОСОБА_7 , приділяв його вихованню першочергове значення (батько та син спілкувалися, гралися та веселилися). Втрата чоловіка тягне за собою для ОСОБА_1 необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність й у майбутньому. ОСОБА_1 відчуває пригніченість, депресію та після смерті чоловіка повноцінно жити не може. Зруйнований її нормальний життєвий устрій.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року позов задоволений частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в сумі 400 000 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , моральну шкоду, завдану смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в сумі 400 000 грн. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 8 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. У стягненні витрат, пов`язаних з правничою допомогою в сумі 60 000 грн, відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову до нього відмовити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що він не був учасником кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України та у кримінальному провадженні не був визнаний роботодавцем. Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, суд не встановив, що він є роботодавцем, а повернув йому автотранспорт як власнику, про що зазначено в ухвалі. Посилання в рішенні суду, що ОСОБА_5 перебував із ним у трудових відносинах не можуть підтверджуватися такими сумнівними доказами, як протокол допиту підозрюваного, який не був перевірений судом при розгляді кримінального провадження та сумнівна товаротранспортна накладна, у якій відсутній навіть підпис володільця майна ОСОБА_5 та вартість перевезення. Він не є належним відповідачем за позовом, оскільки ОСОБА_8 мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, а тому саме він має нести відповідальність за завдання шкоди відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України. Він не був роботодавцем ОСОБА_5 , а був для нього товаришем, якого знав тривалий час. ОСОБА_5 у власних потребах попросив у нього транспортний засіб та він, як фізична особа, надав йому, як фізичній особі, володільцю транспортний засіб, що не заборонено Правилами дорожнього руху України. Висновки суду першої інстанції, що він був перевізником, а не володілець ОСОБА_5 також спростовуються належним та допустимим доказом, яким є офіційний документ, що в нього відсутні наймані працівники - податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 за 2020 рік.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 (а.с.243 т.2).

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та його представник адвокат Савурко О.В. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник сторони позивачів адвокат Лабик Р.Р. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася. Судова повістка повернута Укрпоштою з грифом: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.25 т.3). Відповідно до положень частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. За таких обставин, третя особа вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

За загальними положеннями частини першої ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У свою чергу п.1 частини другої ст.1167 ЦК України унормовано, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частини другої ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята ст.1187 ЦК України).

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» міститься роз`яснення про те, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини.

Отже, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року в справі №439/1218/18, від 17 червня 2020 року в справі №439/1213/18-ц.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі №426/16825/16-ц зроблено висновок, що аналізуючи норми ст.1172 та 1187 ЦК України можна дійти висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 13 січня 2020 року приблизно о 20 годині ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автопоїздом у складі тягача «Daf», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп у напрямку м.Житомира, на 182 км. + 750 м. в порушення вимог п.п.2.3 «б» та 10.1 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін перед перестроюванням та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перебував на узбіччі автодороги, внаслідок чого ОСОБА_6 від отриманих травм помер на місці ДТП.

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 червня 2020 року в справі №292/456/20 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 13 січня 2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України закрито на підставі п.5 частини першої ст.284 КПК України у зв`язку з його смертю (а.с.20-22 т.1). Закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Стягуючи у відшкодування моральної шкоди на користь дружини та сина загиблого по 400 000 грн, тобто задовольняючи вимоги частково та зменшуючи суми відшкодування, суд першої інстанції виходив із того, що моральна шкода, завдана позивачам внаслідок смерті ОСОБА_5 , спричинила їм душевні страждання у зв`язку із втратою близької людини, з якою вони мали тісний соціальний зв`язок, порушено їх нормальний спосіб життя, що потребує додаткових зусиль для організації життя і побуту. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачам законним володільцем джерела підвищеної небезпеки завдана моральна шкода.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не перебував в трудових відносинах із ФОП ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Частинами першою та третьою ст.21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі №686/20281/21.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є вантажний автомобільний транспорт (а.с.60 т.1).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів слідує, що ОСОБА_3 є власником автомобіля DAF XF95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа KRONE SD27, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.43-44 т.1).

Відповідно до полісів №197289119, №112804725, на час ДТП ОСОБА_3 автомобіль DAF XF95.430, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахований в ПрАТ «УПСК», а напівпричіп KRONE SD27, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахований в СК Кредо (а.с.36,45-46 т.1).

Із товарно-транспортної накладної від 13 січня 2020 року №1 прослідковується, що автомобільний перевізник ОСОБА_3 , водій ОСОБА_5 автомобілем DAF ВК 1015 СІ з напівпричепом НОМЕР_2 із с.Балашівка перевозив у м.Мелітополь 30 м.куб пиломатеріалу обрізаного. Відправник пиломатеріалів ФОП ОСОБА_9 , отримувач ОСОБА_10 (а.с.42 т.1).

ФОП ОСОБА_9 у листі від 11 липня 2022 року зазначив, що він у трудових чи цивільно-правових відносинах з ОСОБА_5 та у цивільно-правових відносинах з ФОП ОСОБА_3 ніколи не перебував. З 01 січня 2020 року по 01 лютого 2020 року не використовував автопоїзд у складі тягача «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа «KRONE», д.н.з. НОМЕР_2 . 13 січня 2020 року домовився із ОСОБА_10 (проживає в м.Мелітополь Запорізької області) про придбання у нього пиломатеріалу обрізного в кількості 30 м.куб. Вказаний пиломатеріал завантажено у с.Балашівка Березнівського району Рівненської області у автопоїзд у складі тягача «DAF», д.н.з НОМЕР_1 та напівпричепа «KRONE», д.н.з. НОМЕР_2 . На підтвердження укладеного між ним та ОСОБА_10 договору купівлі-продажу пиломатеріалів оформлена товарно-транспортна накладна від 13 січня 2020 року №1 у трьох примірниках, два з яких надано водію. Автомобільного перевізника - ФОП ОСОБА_3 для перевезення вказаного вантажу залучав ОСОБА_10 (а.с.149 т.1).

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 20 січня 2020 року, ОСОБА_3 , як власник транспортного засобу - «Daf», д.н.з. НОМЕР_1 , повідомив ПрАТ «УПСК» про ДТП, яка сталася 13 січня 2020 року о 20 год., за участю вказаного транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_5 (а.с.151-152 т.1).

Житомирський апеляційний суд витребував та дослідив в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 29 січня 2020 року із його слів записано, а правильність запису засвідчена підписом самого водія ОСОБА_5 , про те, що на початку січня 2020 року він працевлаштувався до ФОП ОСОБА_3 на посаду водія вантажного автомобіля, а саме - на автопоїзд у складі тягача «Daf», д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 . 13 січня 2020 на вказаному автомобілі поїхав на завантаження у Березинський район Рівненської області, після чого поїхав у напрямку м.Мелітополь (а.с.153-154 т.1).

Викладеним вище підтверджується, що ОСОБА_5 перебував з ФОП ОСОБА_3 в трудових відносинах. Так, ФОП ОСОБА_3 має власний вантажний автомобільний транспорт, який використовує для здійснення підприємницької діяльності. Саме відповідач, як власник автомобіля з напівпричепом, повідомляючи страхову компанію про ДТП вказав, що транспортним засобом керував водій ОСОБА_5 , а не товариш як наразі наполягає скаржник в апеляційній скарзі. Також під час допиту 29 січня 2020 року підозрюваного ОСОБА_5 останній надав покази, що на початку січня 2020 року він працевлаштувався до ФОП ОСОБА_3 на посаду водія вантажного автомобіля, а саме на автопоїзд у складі тягача «Daf», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепа «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 . За таких обставин, ФОП ОСОБА_3 має відшкодувати шкоду, завдану його працівником ОСОБА_5 під час виконання ним трудових обов`язків водія. Відповідач не надав беззаперечних належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції про існування між водієм ОСОБА_5 та роботодавцем ФОП ОСОБА_3 трудових відносин на час ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі на податкову декларацією платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_3 за 2020 рік та квитанцію №2, згідно з якими у відповідача найманих працівників у звітному періоді не було, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на те, що не виключають використання незадекларованої праці, що й має місце у цьому випадку (а.с.183-184,196-198,214-215 т.1).

Відповідач, як роботодавець, допустив ОСОБА_5 до роботи водієм без оформлення трудового договору. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття належним чином оформлене. Відповідач не спростував тієї обставини, що робота з перевезення вантажа проводилася водієм ОСОБА_5 за його розпорядженням та з його відома, як роботодавця.

Оформлення товаротранспортної накладної із деяким недотриманням вимог чинного законодавства не звільняє відповідача від відповідальності, враховуючи доведення фактичного допуску, наявність трудових відносин та виконання трудових обов`язків з відома відповідача.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, яким аргументовано надана оцінка судом першої інстанції у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

Суд першої інстанції при розгляді цього спору правильно застосував правові позицій, викладені у постановах Верховного Суду. Доводи апеляційної скарги з цього приводу безпідставні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому на підставі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 квітня 2024 року.

Головуюча Судді: