Справа № 226/1975/23

Провадження № 2/226/564/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 лютого 2024 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

за участю секретаря Філіпповської Т.Г.,

розглянувши в заочному судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцев Станіслав В`ячеславович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Підгірний Олексій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення безпідставно стягнутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі договору та ордеру на надання правничої (правової допомоги) діє адвокат Казанцев С.В., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Підгірний О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернення безпідставно стягнутих коштів та стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог вказав, що 25.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Чернецьким Ю.Д. на підставі заяви ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за виконавчим написом №2817 від 09.03.2021, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., було відкрито виконавче провадження № 64954328 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 36 719,11 грн. Про існування відкритого виконавчого провадження щодо нього позивач дізнався 15.08.2023 року, коли з його поточного банківського рахунку було автоматично списано кошти в мумі 5090,30 грн. На теперішній час виконавче провадження № 64954328 перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Підгірного О.С. Про вчинення виконавчого напису він не знав і його не отримував.

Вказуючи на те, що чинним законодавством не передбачено можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору не посвідченого нотаріально, та те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вказаної заборгованості, бо жодних листів-повідомлень від ТОВ «Вердикт Капітал» на адресу позивача не надходило, і він не згоден із сумою заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості, вчинений фінансовою компанією, є значно більшим, ніж має бути з урахуванням всіх сплачених позивачем коштів на її погашення, позивач просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на його користь безпідставно одержані за виконавчим написом № 2817 від 09.03.2021 грошові кошти у розмірі 5090,30 грн та судові витрати, які складаються зі сплати ним судового збору при зверненні до суду в розмірі 2147,20 грн і витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, клопотань про розгляд справи за їх участю не надали. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач, будучи зареєстрованим в системі «Електронний суд», правом відзиву на позов не скористався, заперечень проти позовних вимог не висловив. Треті особи пояснень на позов не надали. Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що 09.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №2817 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № AG3741254 від 17.01.2019, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» і ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 31.10.2019 по 20.02.2021, загальна сума, що підлягає стягненню 36719,11 грн. (а.с.61-62).

25.03.2021 на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Чернецьким Ю.Д. було відкрито виконавче провадження №64954328 (а.с.13,63).

01.04.2021 приватним виконавцем Чернецьким Ю.Д. в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 (а.с.62).

Згідно платіжної інструкції від 15.08.2023 та скріншоту з мобільного додатку «Приват 24», з ОСОБА_1 в порядку здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням №64954328 було стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 5090,30 грн. (а.с. 14-15).

За загальним правилом ст.ст.15, 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства, що випливає з ч.1 ст.39 цього Закону. Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5.

Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, правове регулювання якої визначається гл.14 Закону «Про нотаріат» та гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 87 Закону «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

Відповідно до приписів ст.88 цього Закону, якою визначені умови вчинення виконавчих написів, нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника відповідно до ст.88 Закону «Про нотаріат» є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Отже, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» суд у такому спорі повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц.

У зв`язку з тим, що постанова КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» втратила чинність з моменту її прийняття, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова КМ України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року (Висновок ВП ВС від 15.04.2020 року № 554/6777/17 (61-19494св18)).

При цьому колегія суддів відступила від висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17, та вказала, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Будь-яких доказів на підтвердження безспірності заборгованості позивача та наявності у відповідача права вимоги ні відповідачем, ні іншими учасниками справи суду не надано, а існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18), від 17 вересня 2020 року у справі № 759/6167/18.

Отже, доводи позивача щодо небезспірності виниклої за кредитним договором заборгованості є слушними.

Що стосується стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом, суд також вважає цю вимогу обґрунтованою, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжної інструкції від 15.08.2023, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в рамках виконавчого провадження №64954328 було стягнуто 5090,30 грн (а.с. 14), з чим не погоджується позивач, вважаючи, що стягнення здійснено безпідставно.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки з урахуванням досліджених доказів суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача грошових коштів, які утримані з нього на виконання цього виконавчого напису, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження обсягу витрат представником позивача надано суду договір про надання правничої допомоги №930 від 24.10.2023, специфікацію до договору про надання правової допомоги №930 від 24.10.2023, акт виконаних робіт №225 від 09.11.2023, згідно якого загальна вартість адвокатських послуг з надання правової допомоги встановлена в фіксованому розмірі і становить 8000 грн. (а.с.11, 11зв.,16, 3-27).

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідач, будучи користувачем Електронного суду та маючи доступ до матеріалів справи, своєї позиції з приводу неспівмірності вказаних витрат не висловив, клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу суду не заявив.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона має довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так як відповідачем питання необгрунтованості і неспівмірності витрат на професійну правову допомогу не ставиться, а суд позбавлений права робити це з власної ініціативи, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Оскільки позов задовольняється повністю, з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України також підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 2147,20 грн.

Керуючись ст.18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 280-288, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Казанцев Станіслав В`ячеславович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Підгірний Олексій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення отриманих за виконавчим написом грошових сум задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2817, вчинений 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» боргу на загальну суму 36719,11 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», , місце знаходження: м.Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд.5-б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , грошові кошти в розмірі 5090 (п`ять тисяч дев`яносто ) грн 30 коп, стягнуті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича від 09.03.2021 року за реєстровим №2817.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом.

Суддя Л.І.Клепка