Номер провадження 2/754/353/24
Справа №754/8642/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено)

23 січня 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - позивач

ОСОБА_1 - відповідач

Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації - третя особа

Вимоги позивача: позбавлення батьківських прав

Матвійчук В.В. - адвокат позивача

Скріжалевська Л.П. - адвокат відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позовом, який подавався в новій редакції (остаточна редакція від 04.08.2023) і в якому посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач).

Ухвалою суду від 28.06.2023 у справі № 754/8642/23 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 04.08.2023 у справі № 754/8642/23 прийнято нову редакцію позову.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 03.10.2023 у справі № 754/8642/23 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні позивач і адвокат позивача позов підтримали і не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, адвоката відповідача і третьої особи.

Відповідач, адвокат відповідача і третя особа в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.

Стороною відповідача подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача, адвоката відповідача і третьої особи.

Вислухавши позивача, адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження від 28.02.2014, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і її матір`ю є ОСОБА_1 (відповідач), а батьком: ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про смерть від 17.06.2022 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2022 у справі № 754/8436/22 (суддя: Бабко В.В.) з ОСОБА_1 (відповідач) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач) стягнуто аліменти.

Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2023 у справі № 753/13797/22 (суддя: Зотько Т.А.) неповнолітній ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач) надано повну цивільну дієздатність.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 20.11.2023 № 101-10019, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за не доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно позивача. Даний висновок обґрунтовується тим, що при детальній перевірці ситуації, яка склалась між позивачем і відповідачем, органом опіки та піклування встановлено, що із-за військової агресії РФ проти України відповідач виїхала до ФР Німеччини і саме позивач ухиляється від спілкування з відповідачем та позивач переїхала проживати до матері відповідача.

Згідно ст. 164 СК України, 1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. 2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. 3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 4. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. 5. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. 6. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Згідно ст. 165 СК України, 1. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України, 6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На час вирішення спору суду не надано доказів, які б свідчили, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини (позивача).

Доводи сторони позивача про вчинення відповідачем по відношенню до позивача психологічного і фізичного насильства, зловживання відповідачем алкоголем детально перевірялись судом та не знайшли свого підтвердження конкретними правовими і допустимими доказами, а також суду не надано таких доказів у процесі розгляду справи.

У доданому до позову (первісної редакції) листі Деснянського УПГУНП у м. Києві від 08.09.2022 № К-2074/125/49-22 взагалі не йдеться про саме про ОСОБА_1 (відповідач).

Оцінивши в сукупності всі обставини справи і надані суду докази, суд вважає позовні вимоги про притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав безпідставними за недоведеністю доцільності та передбачених ст.. 164 СК України правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється.

Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 7 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Суду не надано доказів про понесення відповідачем судових витрат.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно позову адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: