ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/202/24 Справа № 415/93/15 Суддя у 1-й інстанції - Луньова Д.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

18 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, починаючи з дня звернення до суду, а саме 09 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Законом України № 2217-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» від 21 квітня 2022 року внесені зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вказані зміни набули чинності 07 травня 2022 року.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», редакція якої діє з 07 травня 2022 року, визначено, що у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Луганського апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

Не погодившись із рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2021 року, позивачка ОСОБА_1 22 червня 2023 року звернулася з апеляційною скаргою.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06 березня 2022 №1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Лисичанського міського суду Луганської області на Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2023 року витребувано з Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області матеріали цивільної справи №415/93/15.

Листом Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2023 року №5683/23-Вих повідомлено, що матеріали справи №415/93/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини не передані. Направити вищевказану справу до Дніпровського апеляційного суду неможливо.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року матеріали апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини направлено до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відновлення судового провадження

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року відновлено втрачене судове провадження в частині ряду документів та тексту рішення від 14 вересня 2021 року.

17 квітня 2024 року матеріали частково відновленого втраченого судового провадження по справі №415/93-15-ц були повернуті на адресу Дніпровського апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК Україні).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку, та долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення з посиланням на те, що вона не була належним чином повідомленою про час судового засідання та їй не було відомо про рішення від 14 вересня 2021 року, про наявність вказаного рішення їй стало відомо лише 16 червня 2023 під час аналізу відомостей ЄДРСР.

В оцінці наведених доводів апеляційній суд робить такі висновки.

З частково відновлених матеріалів справи встановлено, що саме ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом До ОСОБА_2 про стягнення аліментів. 26 січня 2015 року ухвалене заочне рішення яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 03 вересня 2019 року заочне рішення від 26 січня 2015 року скасоване. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 21 жовтня 2019 року зупинено провадження у зв`язку із перебуванням відповідача у складі ЗСУ. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 квітня 2020 року справа прийнята до провадження іншим суддею, відновлено провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом здійснювався виклик сторін у судове засідання.

14 вересня 2021 року справу розглянуто та ухвалене рішення яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, починаючи з дня звернення до суду, а саме 09 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

У рішенні вказано, що 25 червня 2021 року представник позивачки надав суду заяву в якій просив розгляд справи провести без його та позивача участі, просив позовні вимоги задовольнити.

Позивачка вказує про те, що не повідомлялася про розгляд справи та про існування рішення дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 16 червня 2023 року.

В той час коли за даними Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване судове рішення від 14 вересня 2021 року надіслано судом до ЄДРСР 17 вересня 2021 року, зареєстровано у ЄДРСР 17 вересня 2021 року, оприлюднено 20 вересня 2021 року.

Таким чином,з 20 вересня 2021 року (дата оприлюднення оскаржуваного судового рішення у ЄДРСР) позивачка мала можливість ознайомитися із оскаржуваним судовим рішенням в загальнодоступному для всіх осіб Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Тобто позивачка, яка фактично ініціював розгляд даної справи подавши позов, мала можливість ознайомитися із оскаржуваним судовим рішенням, постановленим за наслідками її звернення.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року (заява N 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком для осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звернувшись з апеляційною скаргою 22 червня 2023 року, тобто після спливу більш як одного року з дня складення повного тексту судового рішення, позивачка ОСОБА_1 до апеляційної скарги не долучила доказів на підтвердження обставин визначених п.1, п.2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Наведені позивачкою доводи не свідчать про наявність одного із двох винятків, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, який становить більше року, тобто, неповідомлення про розгляд справи або внаслідок виникнення обставин непереборної сили, які зумовили пропуск строку для подання апеляційної скарги, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України.

За таких обставин,відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України, правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 261, 358 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров