Справа № 135/212/24
Провадження № 22-ц/801/841/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуСправа № 135/212/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Копаничук С.Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу № 135/212/24 за матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту проживання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.02.2024 року, постановлену у складі судді Нікандрова С.О. в приміщенні суду в м. Ладижин, повний текст ухвали складено 20.02.2024 року, -

в с т а н о в и в :

19.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт її постійного проживання в період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року у м. Ладижин Вінницької області, яке відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Обґрунтування мети встановлення факту, зводиться до того, що маючи намір отримувати пенсію за віком у відповідності до ст. 55 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для застосування початкової величини зниження пенсійного віку, ОСОБА_1 необхідно подати до Головного управління ПФ України у Вінницькій області документ, який підтверджує факт її постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року.

Враховуючи, що такий факт можливо встановити лише у судовому порядку, вона змушена була звернутися до суду із даною заявою, вказавши заінтересованою особу - Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області.

Ухвалою Ладижинського міського суду від 20.02.2024 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту проживання відмовлено з тих підстав, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 не погодилася з ухвалою суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на положення розділу IV ЦПК України зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що цивільно процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, а тому з урахуванням тієї обставини, що чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження даного факту, окрім як розгляду заяви про встановлення факту, в порядку окремого провадження, просить скасувати ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.10.2024 року та вирішити питання про відкриття провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Гора О.М. просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення та довідка про доставку електронного листа.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки діючим законодавством, а саме Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстрованим в МЮ України 27.12.2005 року за № 1566/11846 від 25.11.2005 року ( далі Порядок №22-1) передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Встановлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органами ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заява про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір, що виник між заявником та відповідним управлінням ПФУ щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки вказаний спір є спором публічно-правовим.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та прийнятими з порушенням норм процесуального, що є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 зробила висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийнятті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

З`ясовуючи наявність у заявниці права на отримання рішення про встановлення факту її постійного проживання у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року у м. Ладижин Вінницької області, яке відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю у позасудовому порядку, колегія суддів враховує наступні обставини.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції послався на норми Порядку №22-1 старої редакції.

Відповідно до пп. 7 п. 2.1 Порядку № 22-1( в редакції Постанови ПФ № 55-1 від 19.12.2023 року, що діяла на час звернення ОСОБА_1 до суду) , документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у п.2.22 цього розділу, та/ або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Відповідно п. 2.22 Порядку для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Отже, для призначення потерпілій особі пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі Закон № 796) для підтвердження інформації про своє місце проживання, особа може подати документи, якими відповідно до вищезазначеного Порядку є:

1.документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

2.документи про проживання, визначені ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

З аналізу законів України «Про місцеве самоврядування» , «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Про адміністративні послуги», Постанови КМУ № 523-р від 16.05.2014 року «Деякі питання надання адміністративних послуг через центри надання адміністративних послуг», «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» вбачається, що отримання вищезазначених документів можливо на підставі інформації внесеної до відповідних електронних реєстрів та баз даних.

У свою чергу, у Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який набрав чинності з 01.12.2021 року зазначено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню). Для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим законом, особа може подати відомості про місце проживання, що були внесені до:

1. паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки;

2. паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон;

3. витягу з реєстру територіальних громад.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту з підстав наявності у заявниці права на позасудовий порядок встановлення факту, суд першої інстанції не звернув уваги, що правові норми, на які суд послався в ухвалі, передбачають можливість отримання таких документів лише у разі зареєстрованого (на період, який просить заявниця) місця проживання особи.

З матеріалів справи вбачається, що маючи намір отримати пенсію за віком у відповідності до ст. 55 Закону № 796, ОСОБА_1 31.03.2023 року звернулася до Пенсійного фонду з відповідною заявою.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.04.2023 року у призначенні пенсії відмовлено з підстав не надання документів про проживання у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року в зоні посиленого радіологічного контролю.

Як вбачається із змісту заяви та Єдиного державного реєстру судових рішень, у 2023 році ОСОБА_1 зверталася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України, яка полягала у тому, що відповідачем безпідставно відмовлено їй у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та просила зобов`язати відповідача призначити з 31.03.2023 року пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Однією із підстав такої відмови було те, що позивачем не було подано до Пенсійного фонду документ на підтвердження її постійного місця проживання за період з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 року.

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_1 від 19.02.2024 року та доказів долучених до неї, заявниця просить встановити факт свого проживання у певний період і на певній території, оскільки прямих доказів реєстрації місця свого проживання за даний період вона не має (зміна паспорта серпень 2002 року), однак, як стверджує заявниця, у цей період часу вони з чоловіком проживали в АДРЕСА_1 . Дану обставину вона має намір довести свідками, копією паспорта з відміткою про реєстрацію шлюбу та копіями трудових книжок своєї та чоловіка.

Колегія суддів також враховує, що у разі наявності у суду підстав вважати, що заявник має можливість отримати необхідний документ у позасудовому порядку, з урахуванням особливостей розгляду заяв в окремому провадженні, суд не позбавлений можливості з метою з`ясування обставин справи за власною ініціативою витребувати необхідні докази або ж зобов`язати заявника їх надати (п. 2 ст. 294 ЦПК України).

Як вже зазначалося вище, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21 суд зазначав, що до судів адміністративної юрисдикції можуть бути оскаржені рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийнятті у позасудовому порядку.

При вирішенні питання про відкриття/відмову у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції не врахував, що будь-якого рішення щодо факту у позасудовому порядку стосовно заявниці прийнято не було; суд також не з`ясував чи взагалі можливе ухвалення такого рішення (за даних обставин) на користь заявниці, а також, яке юридичне значення матиме для заявниці факт, який вона просить встановити, та не зробив чіткого висновку, підлягає такий факт встановленню у позасудовому чи судовому порядку.

Крім того, зазначаючи, що даний спір є спором публічно-правовим, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції не встановив та не навів в ухвалі мотивованих висновків про те, якими правовими нормами передбачений порядок захисту прав особи у разі відсутності у відповідних органах відомостей щодо її проживання, зважаючи, що Переліком адміністративних послуг органів виконавчої влади та адміністративних послуг, що надаються органами місцевого самоврядування (Постанова КМУ від 16.05.2014 року № 523-р ) не визначено такої послуги (ідентифікатора), як відмова у видачі довідок.

Тобто, суд не з`ясував, якими мають бути подальші дії особи (після відмови у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства), у разі якщо в органах місцевого самоврядування та/ або управління адміністративних послуг відсутня інформація щодо її зареєстрованого у встановленого законом порядку місця проживання у визначений заявницею період, а також не врахував, що відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» у встановленому законом порядку можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб щодо внесення інформації до реєстру територіальних громад про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи та зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування).

У свою чергу, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що при постановлені ухвали про відмову у відкриті провадження, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, а саме: не з`ясував чи передбачено чинним законодавством інший порядок встановлення факту проживання особи у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року у зоні посиленого радіологічного контролю, з урахуванням відсутності документального підтвердження реєстрації її місця проживання (перебування), а також порушення норм процесуального права в частині необгрунтування висновків суду чи підлягає факт, який просить встановити заявниця, встановленню у позасудовому порядку та наявності між учасниками справи публічно-правових відносин.

У задоволенні вимоги апеляційної скарги про відкриття провадження у справі, колегія суддів відмовляє з огляду на вимоги розділу IV ЦПК України, відповідно до яких вирішення питання про відкриття провадження у справі віднесено до компетенції суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.02.2024 року у справі за матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту проживання скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський