Справа № 462/7620/23 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/424/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача

ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,

в с т а н о в и в:

02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні власністю, а саме: 1/2 частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та вселити її в 1/2 частину цієї квартири.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно договору дарування від 27 серпня 2021 року, позивачці ОСОБА_1 належить 1/2 частина вказаної квартири, а іншими співвласниками квартири є рідні племінники тітки ОСОБА_5 : ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Після укладення договору дарування, співвласники дійшли згоди щодо порядку користування житлом, однак, вже за якийсь час, ОСОБА_2 змінив замки у вхідних дверях, внаслідок чого обмежив позивачу доступ до квартири.

Зауважує, що така поведінка ОСОБА_2 не є новою, зокрема, тітка ОСОБА_5 своє право на користування спірною квартирою змушена була відстоювати в суді, підтвердженням чого є рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 липня 2009 року, яким ОСОБА_2 зобов`язано не чинити їй перешкод у користуванні жилим приміщенням спірної квартири.

Зазначає, що перед зверненням до суду з вказаним позовом, 22.09.2023 року вона зверталась до відділу поліції із заявою щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2023 року відкрито провадження в даній справі і призначено справу до розгляду на 21 листопада 2021 року з повідомленням сторін.

10 листопада 2023 року відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві вказав на відсутність спору. Зазначив, що попередній (орієнтований розрахунок) судових витрат (поштові витрати, ксерокопії документів) становить 500 грн.

13 грудня 2023 року від позивача ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Грабовця С.В. надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій вказано, що на теперішній час, у зв`язку з відсутністю перешкод, відсутній предмет спору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2023 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, за відсутністю предмета спору.

22 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача ОСОБА_1 на його користь 3496 грн. 83 коп. судових витрат, зокрема, пов`язаних із його явкою до суду, виготовлення поданих матеріалів та підготовкою до засідань, які мають компенсуватися за відрив від звичних занять, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 6700 грн. (40,46 грн./год).

У детальному розрахунку судових витрат відповідач зазначив, що ним було витрачено 753 грн. 94 коп. на ксерокопії документів, необхідних для адвоката, час для призначення адвоката, відрив від звичайних занять, придбання проїзних квитків, отримання позовної заяви з Укрпошти; 960 грн. 22 коп. на виготовлення та подання відзиву; 566 грн. 44 коп. на вивчення законодавства, судової практики, відзиву, підготовка запитань та промови; 330 грн. 26 коп. на засідання, що мало місце 21.11.2023 року, та затрачений час на добирання та з`ясування обставин справи після засідання, про що вирішив суд за власною ініціативою; 224 грн. 07 коп. на засідання 29.11.2023 року та затрачений час на добирання та консультації з адвокатом; 181 грн. 61 коп. на засідання, що відбулось 14.12.2023 року та затрачений час на добирання; 480 грн. 29 коп. на складання заяви про ухвалення додаткового рішення з вивченням нормативно-законодавчої бази, пошуком та виготовленням копії доказів для додатку.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2024 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просить її скасувати та прийняти нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на його користь судових витрат у розмірі 3496 грн. 83 коп.

Зазначає, що він подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення і долучив до неї детальний перелік витрат з розрахунком витраченого часу з урахуванням мінімальної заробітної плати, а також докази таких витрат.

Наголошує, що у детальному розрахунку, який було додано до заяви, чітко та зрозуміло зазначено дії відповідача щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, додані квитанції за оплату ксерокопій, витрати на послуги Укрпошти, квитки за проїзд у транспорті.

Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам понесених ним судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, та необ`єктивно дослідив усі обставини справи.

Вважає, що з`ясовані обставини справи, безпідставне твердження або заперечення позивача певних обставин справи та послідовність дій позивача свідчать про необґрунтованість таких дій, що, на думку відповідача, було спрямовано на затягування процесу, а тому поведінка позивача має враховуватись судом при вирішенні питання щодо судових витрат.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04, провадження №12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зміст заяви сторони позивача про закриття провадження у справі свідчить про відсутність перешкод станом на час подання цієї заяви про закриття провадження у справі, тобто після вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно з п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до п.46 Постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати, пов`язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, у разі визнання їх судом необхідними, несе сторона, яка заявила про їх вчинення, а якщо клопотання заявлено обома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну.

За змістом ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».

Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.

Так, згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішене судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, та інш.

Отже, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши доводи відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність встановлених процесуальним законом підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивачки до суду за захистом порушеного права, а також її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, дії сторони, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі №619/1146/17-ц (провадження №61-44038св18) зроблено висновок, що саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Заявляючи про ухвалення додаткового рішення, відповідач зазначав про понесені ним особисто витрати, пов`язані з розглядом справи, проте, жодним чином не вказав на те, що такі витрати були необхідними, в той час, як заявник має право на компенсацію судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, про що свідчить наявне в матеріалах справи доручення від 20.10.2023 року №017/03.1/755, адвокат Мукан Б.С. брала безпосередню участь у всіх судових засіданнях, а тому понесені відповідачем витрати не були необхідними та неминучими.

Таким чином, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, що дійшов суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу в ухваленні додаткового судового рішення, доводи апеляційної скарги не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 19 квітня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич