КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-3861/09
Провадження № 4-с/552/3/24
У Х В А Л А

01.02.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Миронець Мельничук О.К.

за участі секретаря судового засідання Кумир О.О.

представника скаржника Лихошвай С.О.

державного виконавця Черненко І.В.

заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м.Полтави справу за скаргою ОСОБА_2 на дії посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Від адвоката Лихошвай Сергія Олександровича, що діє в інтересах скаржника ОСОБА_2 надійшла скарга на дії посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №38786182 з виконання виконавчого листа «2-3861, виданого Київським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання та їх спільної дитини у розмірі частини від його доходу щомісячно. 12.07.2023 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на його банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «Приват Банк», в межах виконавчого провадження №38786182 з виконання рішення Київського районного суду м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів.

Вказує, що банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приват Банк», на який накладено арешт , використовується ОСОБА_2 , для отримання грошового забезпечення (заробітної плати) з в/ч НОМЕР_2 , а саме з Полтавського об?єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Наявність банківського рахунку,, на який зараховується грошове забезпечення , позбавляє скаржника та членів його родини будь яких засобів для існування. У зв?язку з цим, скаржник звернувся з даною скаргою до суду.

16.01.2024 року від державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві міжрегіонального управління Міністерства юстиції Черненка І.В., надійшов відзив на скаргу адвоката Лихошвай С.О., подану в інтересах скаржника ОСОБА_2 . У відзиві вказує, що проти задоволення вищевказаної скарги він заперечує, обґрунтовуючи це наступним. Вказує, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 , перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, відомості відносно ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру боржників. 11.09.2018 винесено постанови щодо встановлення тимчасових обмежень боржнику, передбачених ч.9 п.1 ст.71 Закону, які направлено до органів, уповноважених на їх виконання, також 12.09.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу щодо боржника ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця від 12.07.2023 року звернуто стягнення на кошти на рахунок боржника та всі інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.Зазначив, що постанову ним винесено правомірно та на законних підставах.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Державний виконавець Черненко І.В., у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість дій державного виконавця, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заінтересована особа ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги.

Суд заслухавши представника скаржника, державного виконавця та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що з 10.07.2013 року на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист №2-3861 від 13.11.2009 року, що був виданий Київським районний судом м.Полтави щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини на дружини.

В судовому засіданні державний виконавець Черненко І.В., надав суду довідку - розрахунок щодо заборгованості по даному виконавчому провадженні. Згідно довідки вбачається, що станом на 01.02.2024 року заборгованість ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №38786182 становить 213785,11 грн.

Аналізуючи надані докази є підстави відмовити у задоволенні заявлених скаржником вимог з наступних причин.

Як слідз ч.5 ст.447 ЦПК України, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавцяпро цільове призначення рахункута повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10,15 частини першої статті 34 цього Закону.

Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини єотримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що також є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника в банківській установів разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом(ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, після отримання постанови виконавця про арешт коштів боржника, сааме банк зобов`язаний відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

З викладеного вбачається, що у разі зарахування боржнику заробітної плати на поточний рахунок зі спеціальним режимом, на який накладено арешт, банк зобов`язаний повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту відповідних коштів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року в справі № 2010/2-1565/11 (провадження № 61-997ск21) та узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Однак, АТ КБ «Приватбанк», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало.

Зазначене свідчить про те, що банк не визнав відповідний рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Відповідно до п. 1 ч. 4ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» не повідомив державного виконавця про наявність передбачених ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» обставин, які унеможливлюють накладення арешту на належні скаржнику рахунки.

Отже, державний виконавець не мав документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, суду такі докази також не надані.

Враховуючи вищевикладене державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки частиною третьою статті 52 цього Закону встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Отже, судом не встановлено відомостей, що рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приват Банк», на який накладено арешт, має спеціальний режим використання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги.

Керуючись ст. 451 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 , на дії посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.02.2024 року.

Суддя Миронець Мельничук О.К.