С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/2106/24
В справі 760/4984/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

26 січня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про стягнення безпідставно набутих коштів.

ІI. Описова частина

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про стягнення безпідставно набутих коштів.

Свої вимоги Позивачка моти9вувала наступним.

07 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі , за яким у безспірному порядку пропонувалося стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором № 002-99940-070613 від 07.06.2012, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», в сумі 10049,69 грн.

Позивач зазначає, що постановою від 08.12.2021 приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал С.В. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання вказаного виконавчого напису.

Проте, як вказує Позивач, рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28 червня 2022 року по справі № 627/1283/21 виконавчий напис від 07 жовтня 2021 року за реєстровим номером № 33106 було визнано таким, що не підлягає виконанню.

14 грудня 2021 року приватним виконавцем з рахунку Позивачки, як вона вказує, на виконання вказаного виконавчого напису було списано 12108,69 гривень , з яких - 10399,69 гривень - заборгованість згідно з виконавчим написом, 1040,00 гривень - основна винагорода приватного виконавця, 669,00 гривень - витрати на проведення виконавчих дій.

ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» 10399,59 гривень як безпідставно набуті кошти, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, Позивачка просить стягнути з Відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України компенсацію за прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів в період з 09.08.2022 по 23.02.2023 у вигляді 3% річних в сумі 168,46 гривень та інфляційних втрат в сумі 825,38 гривень.

06 березня 2023 року автоматизованим протоколом розподілу судових справ між суддями головуючим визначено суддю Коробенка С.В.

13 березня 2023 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва ухвалою відкрито спрощене позовне провадження

Відповідач відзиву на позов не подав.

ІІІ. Мотивувальна частина

Вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Позивача виходячи з наступного.

07 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за №33106, за яким у безспірному порядку запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором №002-99940-070613 від 07.06.2013, який був укладений між Відповідачем та ПАТ «Дельта банк», правонаступником якого є Відповідач, в сумі 10049,69 грн.

08 грудня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала С.В. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання зазначеного виконавчого напису. (а.с. 18)

Встановлено, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28 червня 2022 року по справі №627/1283/21 було задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса вчинений 08 жовтня 2021 рокута зареєстрований в реєстрі за № 33106.

Встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Цимбалом С.В. було стягнуто з ОСОБА_1 кошти в сумі 12108,69 гривень, з яких 10399,69 гривень перераховано на користь Стягувача - ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15.

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року по справі № 201/6498/20 дійшов такого висновку про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Згідно з ч. 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 914/908/18).

Отже, вищевказаним рішенням суду підтверджується, що правова підстава, на якій було набуте майно, відпала, що в свою чергу вказує на обов`язок Відповідача повернути безпідставно набуте майно Позивачу.

Відтак, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Росвен Інвест Україна» безпідставно набутих коштів в розмірі 10399,69 гривень (в межах коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису нотаріуса) є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно із частиною другою статті 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (п. 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц ).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 по справі №910/10156/17, від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Отже, правова підстава, за якої Відповідачем було набуто кошти в сумі 10399,68 грн, відпала з дати набрання законної сили рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28 червня 2022 року по справі № 627/1283/21, тобто з 09 серпня 2022 року.

Таким чином, починаючи з 09.08.2022 у Позивачки виникло право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати на суму отриманих Відповідачем коштів у сумі 10399,69 грн, оскільки кошти не були їй повернуті.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 09.08.2022 по 23.02.2023 (межі позовних вимог), наданий ОСОБА_1 , судом перевірено та є вірним та складається із сум:

-168,46 гривень - 3% річних за користування чужими грошовими коштами;

-825,38 гривень - інфляційні втрати.

Вимоги про стягнення вказаних сум суд вважає обгрунтованими, а тому вони також підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18, 625, 1212 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти розмірі 10399,69 гривень, інфляційні втрати в розмірі 825,38 гривень, 3% річних в розмірі 168,46 гривень, а всього - 11393,53 (одинадцять тисяч триста дев`яносто три грн 53 коп.) гривень.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат, пов`язаних із розглядом справи, в сумі 1073 гривень 60 коп.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», адреса: 03126, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 6, .

Суддя: