Провадження № 2-з/202/23/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Литвиненка Віталія Івановича про забезпечення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Краматорського нотаріального округу Ісаченко Марія Олександрівна, про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом, в якому просить визнати недійсними довіреність від 05.02.2020 року на ім`я ОСОБА_4 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Ісаченко М.О., визнавши за нею право власності на зазначену квартиру.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

В листопаді 2023 року зазначена справа була зареєстрована в Індустріальному районному суді міста Дніпропетровська, ухвалою якого від 04 грудня 2023 року призначено підготовче засідання.

09 лютого 2024 року представником позивача адвокатом Литвиненко В.І. через систему «Електронний суд» була подана заява про забезпечення позову, яка 12.02.2024 року передана раніше визначеному складу суду.

В своїй заяві представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 має намір відчужити вказану квартиру, що ускладнить або унеможливить поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що дана заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В своїй заяві представника позивача ставить питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка раніше належала позивачу.

Як убачається зі змісту позову, вказана квартира була відчужена ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, яка оспорюється позивачем, на користь ОСОБА_2 .

Отже, остання має реальну можливість відчужити чи іншим чином розпорядитися спірним майном до розгляду справи по суті, що в разі задоволення позову ускладнить виконання рішення суду або поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, або позивач буде змушена для відновлення своїх прав ініціювати нові судові процеси.

Тож, ураховуючи наявний спір, реальну загрозу відчуження чи розпорядження відповідачем в інший спосіб спірним майном до розгляду справи по суті, суд вважає можливим частково задовольнити заяву представника позивача та застосувати у цій справі забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням та розпорядженням спірною квартирою.

В свою чергу, підстав для арешту майна суд не вбачає, оскільки арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, а заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Суд вважає, що такий вид забезпечення позову як заборона вчинення дій щодо відчуження та розпорядження спірним майном є достатнім та ефективним способом забезпечення позову, співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами і не порушуватиме прав відповідача та інших осіб, оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер - до вирішення судом спору, не впливає на матеріальний стан відповідача, не позбавляє права користування спірним майном.

Крім того, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відповідно до статті 154 ЦПК України, оскільки застосований судом спосіб забезпечення позову не призведе до понесення відповідачем додаткових витрат чи завдання збитків.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Литвиненка Віталія Івановича про забезпечення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Краматорського нотаріального округу Ісаченко Марія Олександрівна, про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на квартиру задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням та розпорядженням квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Наталія Марченко