УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 128/1330/22

провадження № 61-4871ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ часток земельних ділянок в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ часток земельних ділянок в натурі.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року визнано зловживанням процесуальними правами дії позивача ОСОБА_1 щодо неодноразової подачі до Вінницького районного суду Вінницької області позовної заяви до ОСОБА_2 про виділ часток земельних ділянок в натурі. Позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив поновити йому строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року.

Також ОСОБА_1 порушив питання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на скрутний матеріальний стан. Надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 21 червня 2022 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк дляусунення недоліків апеляційної скарги, а саме, для подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року із відповідними доказами, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваної ухвали суду, а також для надання доказу про сплату судового збору в оригіналі платіжного документа або доказів, які дають підстави для звільнення від сплати судового збору.

ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року надав суду копію довідки про склад сім`ї від 19 травня 2022 року № 3-1/206, видану виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 03 січня 2023 року, довідку ГУ ПФУ у Вінницькій області від 10 квітня 2023 року № 1302 про те, що він не отримує житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, а також копії комунальних квитанцій.

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2023 року йому було поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року, а тому вказане питання є вирішеним.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької областівід 22 липня 2022 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Вказана ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху.

30 березня 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у вказаній справі.

Підставами для скасування ухвали Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема, вважає, що суд неправомірно відмовив йому у звільненні від сплати судового збору. Також вказує, що на виконання ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху ним була подана заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій він зазначав про свідоме залишення апеляційним судом без руху його попередніх апеляційних скарг та безпідставне їх повернення у зв'язку з неможливістю сплати судового збору.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заявнику не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способу і строку їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з положеннями статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.

Відповідно до частини першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року в справі № 0940/2276/18 зробила правовий висновок про те, що з аналізу статті8 Закону України«Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов'язком судунавіть за наявності однієїз умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Отже, комплексний аналіз викладених законодавчих положень дає підстави для висновків, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов'язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року в справі № 389/2858/16-а.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Суд апеляційної інстанції дослідив надані ОСОБА_1 копії документів та навів в оскаржуваній ухвалі відповідні мотиви, з яких не вважав такі докази належними та достатніми для звільнення від сплати судового збору.

Також, повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд правильно виходив з того, що заявником не було надано обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема, не наведено нових поважних причин пропуску такого строку після повторного подання апеляційної скарги та не подано доказів на їх підтвердження.

Таким чином, встановивши, що протягом визначеного судом строку вимоги ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху виконані не були, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ часток земельних ділянок в натурі відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко