ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/400/24 Справа № 205/1543/23 Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, (суддя першої інстанції Федотова В.М.),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року у справі № 265/968/21 у розмірі 270544 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року позивача ОСОБА_1 з 12 січня 2021 року було поновлено на роботі в АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на посаді головного фахівця відділу по роботі з проблемними активами управління по роботі з контрагентами департаменту безпеки та вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. За заявою позивача Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2022 року винесено ухвалу про відновлення втраченого судового провадження № 2/265/681/21 по цивільній справі № 265/968/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування наказу, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

15 грудня 2022 року Печерським ВДВС у місті Києві відкрито виконавче провадження № 70558966 за виконавчим листом про поновлення позивача на посаді.

Позивач вважає, що відповідач тривалий час умисно не виконував рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, та лише після відкриття виконавчого провадження 15 грудня 2022 року видав наказ від 11 січня 2023 року про поновлення позивача на роботі, виконавши рішення суду.

23 січня 2023 року відповідач повідомив позивача про видання наказу № 11.01/1-к від 11 січня 2023 року про поновлення останнього на посаді головного фахівця відділу по роботі з проблемними активами управління по роботі з контрагентами департаменту безпеки АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року. Таким чином, своєю бездіяльністю відповідач тривалий час протягом 16 місяців затримував виконання рішення суду, що призвело до порушення конституційних прав позивача. Розмір середньоденної заробітної плати позивача встановлений вищевказаним рішенням суду у розмірі 845,45 грн. Період невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 16 місяців - з 19 жовтня 2021 року по 11 січня 2023 року, тобто із затримкою у 320 робочих днів, а тому позивачем розраховано загальний розмір компенсації за затримку виконання рішення, який складає 270544,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відмовлено.

Вирішено судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано об`єктивно та всебічно фактичні обставини справи, з чого дійшов помилкового висновку, порушивши норми як процесуального, так і матеріального права.

Також апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст. 263,265 ЦПК України, оскільки не надано оцінки аргументам позивача у разі їх відхилення, а також доводам відповідача у разі взяття їх до уваги судом, як і не враховано норму ст. 18 ЦПК України щодо обов`язкового виконання судового рішення на всій території України та ч.7 ст. 235 КзпП щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за невиконання якого передбачено відповідальність, в силу ст. 236 КзпП, однак судом першої інстанції цим обставинам не було надано належної правової оцінки, натомість покладено в основу рішення пропуск позивачем строку для звернення до суду з цим позовом, до того ж, не вірно визначеної дати цього строку, що не відповідає фактичним обставинам справи.

З урахуванням вищенаведеного, апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року витребовано цивільну справу № 205/1543/23 у Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.

20 вересня 2023 року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Копію ухвали та апеляційної скарги сторонам судом надсилалось поштою 21 вересня 2023 року та на електронну пошту апелянта того ж дня (а.с.159-162).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року призначено до розгляду.

Копію ухвали та судової повістки направлено поштою та на електронні адреси апелянта та його представника 11 жовтня 2023 року.

09 жовтня 2023 року представником АТ «Державне продовольчо-зернова корпорація України» - адвокатом Кисіль А.В., який скористався правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що апелянт не навів жодного конкретного факту неповного дослідження чи відмови у прийнятті судом доказів, як і не ґрунтуються доводи апелянта на ненаданні судом першої інстанції оцінки діям відповідача щодо начебто незаконної затримки у виконанні рішення суду, натомість судом першої інстанції вірно визначено, що на швидкість виконання рішення вплинула війна рф проти України, що є наслідком відсутності вини відповідача у такій затримці.

Також судом вірно встановлено пропуск апелянтом строків звернення з таким позовом до суду, що, на думку відповідача, і правильно стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , та без змін рішення суду першої інстанції.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 17 січня 2024 року представник відповідача - Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 187).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року у цивільній справі № 265/968/21 позивача ОСОБА_1 було поновлено на роботі в АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 12 січня 2021 року на посаді головного фахівця відділу по роботі з проблемними активами управління по роботі з контрагентами департаменту безпеки та стягнуто з АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2021 року по день ухвалення рішення в сумі 162326, 40 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів, в іншій частині у задоволенні позову було відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню.

29 серпня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із листом, у якому просив повідомити про наміри добровільного виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року (а.с. 47).

16 вересня 2022 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про відновлення втраченого судового провадження у якій просив відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 265/968/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування наказу, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та видати виконавчий лист. У зв`язку із воєнним станом, окупацією міста Маріуполя та руйнуванням приміщення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя матеріали судового провадження № 2/265/685/21 (справа № 265/968/21) було втрачено та виконавчий лист йому не видано. Як вбачається із самої заяви ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої та другої інстанції є в Єдиному реєстрі судових рішень, але метою відновлення втраченого провадження є саме поновлення його трудових прав та видача виконавчого листа (а.с. 48-49).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2022 року заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження було задоволено частково, відновлено втрачене судове провадження № 2/265/681/21 по цивільній справі № 265/968/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування наказу, зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

15 грудня 2022 року Печерським ВДВС у місті Києві відкрито виконавче провадження № 70558966 за заявою стягувача ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа № 265/968/21, виданого 25 жовтня 2021 року на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року.

Відповідно до наказу АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 11.01/1-к/тр від 11 січня 2023 року наказ від 12 січня 2021 року № 20-К «Про звільнення ОСОБА_1 » було скасовано, позивача ОСОБА_1 було поновлено на посаді головного фахівця відділу по роботі з проблемними активами управління по роботі з контрагентами департаменту безпеки з 12 січня 2021 року, з посадовим окладом у розмірі 18000,00 грн. Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 23 січня 2023 року.

Листом АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 130-1-19/77 від 11 січня 2023 року, який було направлено на адресу ОСОБА_1 , позивача повідомлено про поновлення його на посаді головного фахівця відділу по роботі з проблемними активами управління по роботі з контрагентами департаменту безпеки з посадовим окладом, передбаченим трудовим договором та висловлено прохання невідкладно прибути до управління персоналу апарату управління АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» для ознайомлення з оригіналом наказу та виконання посадових обов`язків.

Розмір середньоденної заробітної плати позивача встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року та складає 845,45 грн.

Позивач зазначає, що відповідач тривалий час протягом 16 місяців затримував виконання рішення суду, що призвело до порушення конституційних прав позивача.

Позивачем у позовній заяві розраховано загальний розмір компенсації за затримку виконання рішення суду за період з 19 жовтня 2021 року по 11 січня 2023 року, тобто за 320 робочих днів, який складає 270544,00 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення моральної шкоди було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленим, що перші ознаки того, що позивач ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права ще у травні 2022 року, коли звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу виконавчого листа з метою примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 жовтня 2021 року та у своїй позовній заяві про стягнення моральної шкоди самостійно зазначив з якого часу він дізнався про своє порушене право.

Таким чином, судом встановлено, що за період з травня 2022 року по вересень 2022 року позивач звертався із листами та заявами про видачу виконавчого листа, щодо порядку виконання рішення суду, про відновлення втраченого судового провадження, а, відтак, щонайменше з травня 2022 року мав право звернутися до суду із даним позовом незалежно від того було чи не було відновлено втрачене судове провадження.

Оскільки рішення було постановлено судом 19 жовтня 2021 року, судом встановлено, що порушені права позивача мали місце саме з 12 травня 2022 року, однак з даним позовом позивач звернувся до суду лише у лютому 2023 року, тому позивачем було пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом без поважних причин, так як строк пред`явлення до суду вказаних позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції необгрунтовано вказав в рішенні суду про те, що перші ознаки того, що позивач дізнався про порушення свого права було 12 травня 2022 року, коли позивач звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу виконавчого листа, є безпідставними, виходячи з наступного.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторони. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.07.2017 року у справі № 758/9773/15-ц.

За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі N 910/4518/16 (провадження N 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі N 522/13736/15 (провадження N 61-25545сво18).

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що враховуючи висновок Верховного Суду від 20.10.2021 року, вважає, що строк на звернення до суду почався 23.01.2023 року, саме коли він отримав наказ від 11.01.2023 року про поновлення його на посаді в Акціонерному товаристві «Державна продовольчо-зернова корпорація України», достовірно дізнався про припинення порушення своїх трудових прав, а саме з цього часу позивач зміг визначити остаточний обсяг своїх вимог до відповідача, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2023 року у справі № 757/15826/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про відшкодування моральної шкоди, в порушення вимог процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача при виконанні рішення суду та наслідками, зазначеними позивачем у позові (а.с. 102 104).

Дніпровський апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ще з травня 2022 року позивач мав право звернутися до суду із вищезазначеним позовом незалежно від того було чи не було відновлено втрачене провадження.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме: в порушення статей 89, 263, 265 ЦПК України рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року є необґрунтованим, в ньому не вказано які докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення, не надана мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зроблено посилання на норми права, на які посилались сторони, які суд не застосував та мотиви їх не застосування, є безпідставними, оскільки Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 22 січня 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна