Справа № 149/3832/23
Провадження № 22-ц/801/782/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 рокуСправа № 149/3832/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 149/3832/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчук Наталії Миколаївни на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Войнаревича М. Г.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивував тим, що 30.08.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. 19.09.2022 Тиврівським ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.09.2022 було відкрито виконавче провадження по стягненню з позивача на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час позивач перебуває у іншому шлюбі та утримує ще 3 неповнолітніх дітей, які є дітьми його другої дружини. Рідний батько дітей - ОСОБА_4 помер. Таким чином, у позивача на утриманні перебуває 4 дітей. На даний час позивач є безробітним. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 станом на листопад 2023 року сума заборгованості становить 28157 грн. Донька - ОСОБА_3 періодично проживає і з позивачем. З огляду на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини. що мають значення в їх сукупності, позивач просить визначити аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частки зі всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2024 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з вище зазначеним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Наталія Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що: судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи, також зазначає, що позивач на даний час перебуває у іншому шлюбі та утримує ще трьох неповнолітніх дітей, рідний батько дітей помер, на підтвердження того, що діти перебувають на його триманні було надано копію посвідчення багатодітної сім`ї, звертаючись до суду позивач зазначив, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання дітей з 1/4 до 1/8 всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є розумним, не суперечить нормам матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Н.М. апеляційну скаргу підтримала просила суд її задовільнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином.

Системний аналіз змісту статей 371 та 372 ЦПК України дає підстави вважати, що встановлені законом строки розгляду апеляційної скарги мають правове значення при вирішенні питання про відкладення розгляду апеляційної скарги і що саме такий підхід при застосуванні зазначених норм процесуального права узгоджується із принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 статті 13 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 30.08.2008. Прізвище чоловіка - ОСОБА_6 , прізвище дружини - ОСОБА_6 (копія на а.с. 14).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 підтверджено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (копія на а.с. 15).

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (копія на а.с. 16-17).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2022 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (копія на а.с. 18-20).

19.09.2022 Тиврівським ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.09.2022 було відкрито виконавче провадження по стягненню з позивача на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (копії на а.с. 21-23).

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 03.12.2022. Прізвище чоловіка - ОСОБА_6 , прізвище дружини - ОСОБА_6 (копія на а.с. 24).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб за адресою АДРЕСА_3 до складу сім`ї входять: дружина - ОСОБА_8 , чоловік - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_9 , син - ОСОБА_10 , син - ОСОБА_11 (копія на а.с. 25).

Посвідченням багатодітної сім`ї серії БС № 416621 від 30.06.2023 підтверджено, що діти: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 перебувають на утриманні ОСОБА_1 . Строк дії посвідчення до 16.04.2026 (копія на а.с. 31).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 підтверджено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія на а.с. 32).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 становить 28157 грн. (копія на а.с. 33).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі-Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У роз`ясненнях викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що:

«розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку з значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів».

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить про можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги зміною сімейного та матеріального стану, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено суттєвого погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з укладенням шлюбу, що має наслідком неможливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному в виконавчому листі.

З усталеною практикою Верховного Суду, факт перебування у шлюбі з іншою жінкою та утримання її дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дітей від першого шлюбу.

Колегія суддів зазначає, що позивач має визначений законом обов`язок по належному утриманню своєї доньки - ОСОБА_3 , при цьому утримання дітей другої жінки є правом, а не обов`язком позивача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до виконавчого листа № 149/1177/22 від 08.09.2022, виданого Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Зменшення аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дружину та її дітей, не буде спрямоване на належне забезпечення доньки позивача - ОСОБА_3 . Зменшення частки стягуваних аліментів безумовно суперечитиме інтересам дитини.

Ураховуючи викладене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстави, визначені статтею 192 СК України, для зменшення встановленого розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки, відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (стаття 155 СК України).

Позивач є працездатною особою та зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дитини нарівні з позивачкою.

Виховання дитини одним з батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, у цьому випадку на матір.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо неспроможності відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Отже розмір аліментів, стягнутих згідно до рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2022, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку з тим, що позивача змінився сімейний стан, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дочки від першого шлюбу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) указав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчук Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник