Провадження № 2/202/2231/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2020 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC7 від 13.05.2017 року у розмірі 33200,16 грн. станом на 25 вересня 2020 року та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. 13 травня 2017 року ОСОБА_2 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC7 від 13.05.2017 року та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, ОСОБА_2 належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має заборгованість. Станом на 25 вересня 2020 року за відповідачем по укладеному з АТ «Акцент-Банк» кредитному договору №SAMABWFC7 від 13.05.2017 року наявна заборгованість на загальну суму 33200,16 грн., яка складається з наступного: 15 598,20 грн.заборгованість за кредитом; 16371,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. До теперішнього часу сума боргу за договором №SAMABWFC7 від 13 травня 2017 року відповідачем не погашена.

З метою захисту порушених прав та інтересів, позивач обрав судовий захист відновлення таких прав, що і зумовило звернутись до суду з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Краматорськогоміського суду Донецької області від 26 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 28 травня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Призначено по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: Чи виконано особистий підпис в оригіналі Анкети-заяви від імені ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 13.05.207 року, саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи іншою особою?

На виконання ухвали суду, 01.12.2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи від 24.11.2021 року №СЕ-19/105-21/6635-ПЧ Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Справа розглядалася по суті та досліджувалися матеріали справи.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 липня 2023 року № 747/0/15-23 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Краматорського міського суду Донецької області» змінено з 07 серпня 2023 року територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Водночас згідно з цим рішенням Вищої ради правосуддя Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська належить продовжити розгляд справ, які надійшли до 06 серпня 2023 року включно на розгляд цього суду у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 15 березня 2022 року № 8/0/9-22.

Отже, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, що узгоджується з позицією Ради суддів України, викладеною у рішенні від 17.08.2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 05 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість в клопотанні долученому до позовної заяви позивач просив проводити розгляд справи у відсутність представника та можливість ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача в судове засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що відповідачка не підписувала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку. Зазначив, що вона дійсно зверталася до АТ «Акцент-Банк» та підписувала заяву для надання їй банківської картки та фактично отримала банківську картку та користувалася нею. Однак жодних умов щодо нарахування та оплати процентів, про відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту працівниками банку їй не надавалось.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З позову та доданих документів вбачається, що 13 травня 2017 року між АТ «Акцент-банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку.

Згідно із розрахунку заборгованості за Договором №SAMABWFC7 від 13.05.2017 року станом на 25.09.2020, наявна заборгованість в загальному розмірі 33200,16 грн, яка складається з - 15598,20 грн. заборгованості за кредитом; 16371,96 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

За клопотанням сторони відповідача ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 28.05.2021 року було призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено питання: «Чи виконано особистий підпис в оригіналі Анкети-заяви від імені ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 13.05.2017 року, саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи іншою особою? ».

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 628 ЦК України визначає, що договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій Формі.

Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частини першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 234/14718/20 від 24.11.2021 №СЕ-19/105-21/6635-ПЧ вбачається, що «Підпис в графі: « ОСОБА_2 Підпис» в «Анкеті заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 13.05.2017 року, на ім`я ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Вказаний експертний висновок є категоричним, чітким та зрозумілим, експертами досліджено всі надані їм об`єкти та надано вичерпну відповідь на поставлене судом питання

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Згідно із ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже суд вважає, що в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та умови кредитування, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, підпису відповідача, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. А також, за відсутністю підпису особи на Анкеті-заяви, яка залучена до справи в якості відповідача, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 13.05.2017, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем, хоча відповідачем не заперечується отримання картки, однак позивачем доказів її надання не надано.

Крім того до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за договором №SAMABWFC7 від 13.05.2017 року, однак зазначеного договору суду позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені, вони не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 2250 грн. 24 коп. (витрати на оплату судово-почеркознавчої експертизи).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202,203,205,207, 509, 526, 549, 611, 625, 629, 1049, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по справі в розмірі 2250 грн. 24 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст буде складено 21.03.2024 року.

Суддя Л.П. Слюсар