Номер провадження: 22-ц/813/2206/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про захист прав споживачів та стягнення страхової виплати,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що у червні 2005 р. між ЗАТ «АСК «Інго Україна» як страховиком, ОСОБА_1 як страхувальником та АКБ «Райффайзенбанк Україна» як вигодонабувачем був укладений договір страхування №ОД/0005/2005.

Об`єктом страхування стали майнові права позивача, а саме комплекс будівель, загальною площею 2 712,9 кв. м., оціночною вартістю 7 134 338,01 грн. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно перебувало у заставі на підставі договору іпотеки № СМ-500/013/2006 від 10.05.2006 р., укладеним між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № СМ-500/013/2006 з усіма змінами та доповненнями.

Зазначає, що за п.п. 1.2., 1.2.8. додаткової угоди №8 до договору страхування №ОД/0005/2005 відшкодовуються збитки внаслідок загибелі або пошкодження, зазначеного в п.1.1..1. Договору майна. внаслідок протиправних дій третіх осіб, направлених на знищення або пошкодження майна.

В 2011р. настав страховий випадок, про що позивач повідомив страхову компанію 24.06.2021 р.

Зазначає, що подією, що має ознаки страхового випадку, є ухвалення 20 червня 2011 року Приморським районним судом м.Одеси заочного рішення у справі №2/1522/8681/11 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» та Одеської міської ради в особі виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на нежилі будівлі та усунення перешкод в їх користуванні, яким позовні вимоги задоволені, та постановлення 10 лютого 2014 року ухвали Приморським районним судом м.Одеси про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» та Одеської міської ради в особі виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на нежилі будівлі та усунення перешкод в їх користуванні. Таким чином відповідно до умов договору страхування №ОД/0005/2005 в редакції від 07.06.2005 року, а також до умов договору страхування №ОД/0005/2005 в редакції від 03.11.2011 року настав страховий випадок та відповідач повинен здійснити на користь позивача страхову виплату у розмірі оціночної вартості майна помноженої на період дії договору, тобто на п`ять років та страхової суми, а саме 7 134 338,00 грн. х 5 років + 8 739 025,00 грн. = 44 410 715,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з АТ «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається наступне.

08.06.2005 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (страховик), ОСОБА_1 (страхувальник) та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (вигодонабувач) було укладено договір страхування № ОД/0005/2005 за умовами якого об`єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, використанням, розпорядженням майном, а саме: комплекс будівель, загальною площею 2 712,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 7 134 338,01 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору, останній набуває чинності з 08.06.2005 року та діє до 07.06.2010 року.

03.06.2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 8 до Договору страхування № ОД/0005/2005, якою викладено договір у новій редакції - об`єктом страхування зазначено комплекс будівель загальною площею 2 712,9 кв.м. оціночною вартістю 7 134 338,01 грн. Відповідно п.1.7. Договору майно вважається застрахованим, якщо воно перебуває за адресою: АДРЕСА_1 .

Термін дії договору відповідно до п. 3.2.2.1. з 07.06.2011 року по 06.06.2012 року.

Страхова сума за договором 7 134 338,01 гривень, франшиза за договором 35 671,69 гривень, вигодонабувачем за договором є ПАТ «ОТП Банк».

Відповідно до п.п. 1.2.1 - 1.2.8 Договору страховими випадками є збитки внаслідок загибелі або пошкодження, зазначеного в п.1.1.1. Договору майна внаслідок: пожежі, удару блискавки, вибуху газу, землетрусу, бурі та урагану, повені та затоплення, пошкодження водою, протиправних дій третіх осіб, направлених на знищення або пошкодження майна.

Відповідно до п.1.2.8.1. Договору під протиправними діями третіх осіб розуміються дії третіх осіб, спрямовані на навмисне знищення або пошкодження майна.

Згідно з пунктом 3.6.2.5.1 при настанні страхового випадку страхувальник зобов`язаний негайно як тільки стане про це відомо страхувальникові, але не більш ніж через 5 (п`ять) діб письмово сповістити страховика і вигодонабувача про цей страховий випадок.

Вигодонабувачем за договором є АТ «ОТП Банк».

Колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Пунктом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про страхування» визначено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі закінчення строку дії.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Частиною четвертою статті 3 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно з частиною четвертою статті 636 ЦК України, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов`язок не покладено на іпотекодержателя. У разі наступної іпотеки страхування предмета іпотеки не є обов`язковим. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. У разі набуття прав за іпотечним договором новим іпотекодержателем він також набуває право вимоги до страховика.

У цій справі позивач заявив вимоги про стягнення із страхувальника страхових сум за договорами страхування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд, виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними у зв`язку з тим, що у позивача немає права на отримання страхового відшкодування за договором страхування, оскільки вигодонабувачем за договором страхування від 08 червня 2005 року № ОД/0005/2005, з урахуванням додаткової угоди від 03 червня 2011 року № 8 до цього договору страхування, є АТ «ОТП Банк», яке не відмовлялося від свого права на отримання страхового відшкодування. Позивач щодо зміни вигодонабувача за договором страхування також не звертався. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження настання страхових випадків, що передбачені договором страхування.

Оскільки за умовами договору страхування під протиправними діями третіх осіб розуміються дії третіх осіб, спрямовані на навмисне знищення або пошкодження майна (п.1.2.8.1.), сам по собі факт внесення за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення - отримання посадовими особами суду та прокуратури неправомірної вигоди за рахунок коштів, які, як вказує ОСОБА_1 були отримані ним в кредит під заставу застрахованого нерухомого майна, без доведення спрямованості дій третіх осіб на навмисне знищення або пошкодження застрахованого майна і причинного зв`язку у вигляді настання збитків, внаслідок загибелі або пошкодження майна, не є достатнім для висновку про настання страхового випадку.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування, яка відбулась із настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику або іншій третій особі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами обставин, які підтверджують настання страхового випадку і підстав виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зведені виключно до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 14.02.2024 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова