Справа № 954/362/23
Номер провадження 2/954/18/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря судового засідання Гром О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною власністю,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною власністю. Позов обґрунтовано тим, що з 07.10.2002 року вона проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проживала у цьому будинку зі згоди ОСОБА_2 , який є громадянином російської федерації. За весь час проживання сплачувала комунальні послуги та проводила капітальний ремонт приміщення. ОСОБА_2 ніякого інтересу до вказаного будинку не проявляв і не проявляє, оскільки постійно проживає на території російської федерації. Посилаючись на положення статті 344 ЦК України позивач вказує, що вона добросовісно заволоділа чужим майно, продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більш ніж 20 років і тому просила суд визначити за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити. Повідомила суду, що ОСОБА_2 особисто не бачила декілька років, останні роки спілкувалася з ним по телефону. Останній повідомив їй, що його не цікавить будинок в АДРЕСА_1 і він віддав його їй. Приїхати до смт. Нововоронцовка для оформлення передачі будинку ОСОБА_2 не має можливості і бажання у зв`язку із війною та великою відстанню проживання. У червні 2013 року ОСОБА_2 написав заяву про відмову від земельної ділянки, площею 0,11га за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я селищного голови та передав його їй. Вказаний будинок раніше належав батькам ОСОБА_2 , документів про право власності на будинок на сьогодні не зберіглося, будинок після ворожого обстрілу зруйнований.

Представник відповідача Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Заслухавши пояснення позивачки, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

У користуванні позивачки перебував житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Нововоронцовської селищної ради № 534 від 28.11.2022 року.

Так, згідно вказаної довідки ОСОБА_1 з 07.10.2022 року фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У наслідок повномаштабної збройної агресії рф приватний будинок за фактичного проживання ОСОБА_1 зазнав повної руйнації.

Відповідно до Витягу з ЄРДР, кримінальне провадження № 0000261 від 01.02.2023 року, зареєстроване звернення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України, за фактом ворожого артилерійського обстрілу військовими рф чи незаконними збройними формуваннями Л/ДНР та пошкодження житлового будинку, господарських приміщень та літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 .

З Акту звіряння розрахунків станом на 08.08.2023 року між ТОВ «Херсонська обласна ЕК» і ОСОБА_1 вбачається відсутність заборгованості споживача за надані послуги за адресою: АДРЕСА_1 . Також з довідки КП «Комунсервіс» Нововоронцовської селищної ради від 14.07.2023 року № 25 вбачається про відсутність заборгованості з водопостачання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки Нововоронцовської селищної ради № 865 від 13.07.2023 року в Реєстрі територіальної громади Нововоронцовської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , малолітні, неповнолітні та будь-які інші особи не зареєстровані.

Згідно із Реєстраційного посвідчення від 04.08.1993 року, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу, Каховське БТІ посвідчує, що 3/4 частини домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадкування по закону від 02.08.1993 та зареєстровано в книзі за № 67.

Також до позовної заяви позивачкою долучені письмові заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 дійсно з 2002 року і до моменту пошкодження будинку внаслідок ворожого обстрілу проживала за адресою: АДРЕСА_1 . А також долучена письмова заява ОСОБА_2 від 11.06.2013 року на ім`я голови Нововоронцовської селищної ради ОСОБА_7 про те, що він відмовляється від земельної ділянки 0,11га за адресою: АДРЕСА_1

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року, у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьоїстатті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений уЦК Українистрок, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбаченістаттею 344 ЦК України.

В постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-4186св21) вказано, що враховуючи положення частин першої та третьої статті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З тверджень позивачки вбачається, що ОСОБА_3 та його дружина, які були власниками спірного приміщення, померли до 2002 року. Їх єдиним спадкоємцем, який отримав майно у спадщину, є їх син ОСОБА_2 . Саме останній за твердженням позивачки передав їй вказаний житловий будинок у користування.

В постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 740/3305/20 (провадження № 61-5786св21) зазначено, що сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, позивачкою не доведено добросовісність заволодіння спірним майном, у вказаного майна є власник, який передав будинок їй у користування, а не у власність. Позивачкою не доведено, що власник спірного майна відмовився від свого права власності. Також на сьогодні будинок зруйнований та у сторін відсутні будь-які документи щодо права власності на нього. Тобто з наданих доказів не має можливості ідентифікувати будинок за адресою: АДРЕСА_1 , як обєкт цивільно-правових відносин.

Надані письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та письмова заява ОСОБА_2 не є належним і допустимим доказами на підтвердження факту набуття права власності за набувальною давністю.

На думку суду, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області, а не до власників будинку (спадкоємців) за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, унеможливлює встановлення всіх обставин справи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, позивачем не доведено всіх умов, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, тому у позові необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23.01.2024.

СуддяО.В. Гончаренко