ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2093/24 Справа № 426/4264/19 Суддя у 1-й інстанції - Осіпенко Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 30 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит № 240, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 16 850,00 дол. США, строком на 240 місяців, із кінцевим строком повернення кредиту 30 травня 2027 року, на придбання квартири. За умовами договору за користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати банку плату в розмірі 12,5 % річних.

Згідно із пунктом 1.5 позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами у сумі 70,50 дол. США та сплачувати нараховані банком відсотки на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 240 від 30 травня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язалася перед банком, як кредитором, відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Договором поруки визначено, що солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Банк свої обов`язки, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином.

Разом із тим, відповідачі своїх зобов`язань належним чином не виконали, не вжили заходів щодо погашення кредиту у визначені в договорі строки, у зв`язку з чим, станом на 01 вересня 2020 року, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року становила 43 083,76 дол. США, яка складається з: боргу за кредитом у розмірі 14 735,00 дол. США; боргу за відсотками за користування кредитом за період з 23 лютого 2012 року по 15 січня 2020 року в розмірі 18 151,30 дол. США; трьох відсотків річних за прострочення боргу за кредитом за період з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 1 009,75 дол. США; трьох відсотків річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 858,66 дол. США; пені за несвоєчасну сплату кредиту з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 147,79 дол. США; пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 181,26 дол. США.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, АТ «Державний ощадний банк України» просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 240 від 30 травня 2007 року у розмірі 43 083,76 дол. США.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року задоволено частково позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року в розмірі 36 791,03 дол. США, у тому числі: борг за кредитом у розмірі 14 735 дол. США; відсотки за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 23 вересня 2016 року в розмірі 12 087,21 дол. США; три відсотка річних за прострочення сплати боргу за кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 1 009,75 дол. США; три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 630,02 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 147,79 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 181,26 дол. США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією учасник бойових дій та з 23 вересня 2016 року має право на пільги згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку за категорією учасник бойових дій, на нього також поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що НБУ в листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48320 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Основним доказом, який підтверджує можливість застосування пільг для військовослужбовців є військовий квиток, проте ОСОБА_1 надав тільки копію довідки № 367 від 29 вересня 2019 року що він перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за категорією учасник бойових дій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що правовідносини, які склалися між сторонами регулює Закон України Про захист прав споживачів. Однак, у порушення п.10 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, матеріали справи не містять документального підтвердження надсилання ОСОБА_1 письмової вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості. Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач на підтвердження позовних вимог надав лише копії договору про іпотечний кредит та договору поруки, повідомлення про умови кредитування, заяву № 21 від 30 травня 2007 року ОСОБА_1 на отримання грошової готівки, банківські виписки, меморіальні ордери, при цьому не витребував оригіналів зазначених документів. Також апелянт зазначає, що суд не навів мотиви, з яких він виходив задовольняючи позов про стягнення відсотків та штрафу за період з 23 вересня 2012 року по 01 вересня 2020 року та період по стягненню пені з 23 вересня 2012 року по 13 квітня 2014 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 240.

Згідно із п.п. 1.1., 1.2. Договору, позичальнику ОСОБА_1 наданий кредит в розмірі 16 850,00 доларів США, із ставкою за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, строком на 240 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 30 травня 2027 року на придбання квартири за Договором купівлі-продажу від 29 травня 2007 року.

Згідно із п. 1.5.Договору, позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 70,50 доларів США, та сплачувати відсотки, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, з рахунків відкритих в АТ «Ощадбанк». Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком відсотків позичальник зобов`язується здійснити не пізніше 30 травня 2027 року.

Згідно із п. 3.4. Договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та або майновим поручителем будь-яких зобов`язань за іпотечним договором.

Відповідно до п. 4.2.2. Договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи відсотками більше ніж на 2 (два) місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором, в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Згідно із п. 4.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит у сумі 16 850,00 доларів США, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором.

Згідно із п. 4.3.3. Договору, позичальник зобов`язаний у разі порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафів та інших належних до сплати платежів відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті відсотків за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,1 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за договором про іпотечний кредит, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 240 від 30 травня 2007 року.

Відповідно до п.п 1.1, 3.1, 3.2 Договору поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Згідно п. 2.1 Договору поруки, у разі порушення боржником виконання зобов`язання, кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами цих договорів.

Відповідно до заяви на видачу готівки № 21 від 30 травня 2007 року, ОСОБА_1 видана готівка загальною сумою 16 850,00 доларів США, під залог іпотеки.

Згідно розрахунку, наданого Банком, у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 01 вересня 2020 року, у відповідачів наявна заборгованість за договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року в сумі 43 083,76 доларів США, яка складається з боргу: за кредитом в розмірі 14 735,00 доларів США; відсотками за користування кредитом за період з 23 лютого 2012 року по 15 січня 2020 року в розмірі 18 151,30 доларів США; три відсотка річних за прострочення боргу за кредитом за період з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 1 009,75 доларів США; три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 23 березня 2012 року по 01 вересня 2020 року в розмірі 858,66 доларів США; пені за несвоєчасну сплату кредиту з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 147,79 доларів США; пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року в розмірі 4 181,26 долар США.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо відповідача №227080018 від 06 жовтня 2020 року зазначено відомості про основне зобов`язання: «строк виконання основного зобов`язання: 30 травня 2027 року розмір основного зобов`язання: 16850,00 доларів США, згідно з договором про іпотечний кредит № 240 від 30 травня 2007 року, процентна ставка складає 12,5% річних. Іпотекодавець ОСОБА_1 , Іпотекодержатель Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши факт невиконання відповідачами взятих на себе кредитних зобов`язань, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення частково з відповідачів кредитної заборгованості, виходячи з наступного

Згідно копії посвідчення № НОМЕР_1 від 29 вересня 2016 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, за категорією учасник бойових дій та відповідно до довідки ТПО від 24 грудня 2014 року №934007240 відповідач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з грудня 2014 року.

А як вбачається з розрахунку, наданого Банком, заборгованість почала нараховуватись з 23 березня 2012 року по 01 січня 2020 року, проте, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» існує мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені і штрафів на основну суму заборгованості.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи на арк 9 т.1 міститься договір про іпотечний кредит від 30 травня 2007 року, який є нечитабельним, а тому колегія суддів позбавлена можливості правильно визначити реальну суму заборгованості за кредитним договором.

Також, на підставі вищевикладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що Банком, позовні вимоги не уточнювалися, а відповідачем клопотання щодо призначення судової експертизи для визначення точної суми кредитної заборгованості не заявлялося.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про невідповідність заяви на видачу готівки постанові НБУ № 62 від 11 липня 2017 року та її не підписання, так як постанова, на яку посилається відповідач, була прийнята 11 липня 2017 року і її дія ніяк не могла поширюватись на дату складення заяви про видачу готівки від 30 травня 2007 року.

Крім того, факт не підписання вказаної заяви є лише припущенням відповідача і фактично нічим не підтверджується, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи під час судового розгляду ОСОБА_1 не заявляв.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів пені, суд вірно виходив з наступного.

Відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З наданого банком розрахунку вбачається, що пеня нарахована відповідачу за час з 23 березня 2012 року по 13 квітня 2014 року, тобто в період, на який дія вищевказаного Закону України не поширювалась, про що і зазначалося вище.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи Банку в скарзі про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники, тоді як ОСОБА_1 доказів на підтвердження вказаного не надав, - колегія суддів вважає безпідставними з огляду на викладене вище.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що правовідносини, які склалися між сторонами регулює Закон України Про захист прав споживачів, а також те, що матеріали справи не містять документального підтвердження надсилання йому письмової вимоги про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, колегія суддів також вважає необгрунтованими, враховуючи наступне.

За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку із споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, застосовується також Закон України «Про захист прав споживачів».

Статтею 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Таким чином твердження ОСОБА_1 про те, що у нього не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, є безпідставним.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд не навів мотиви, з яких він виходив задовольняючи позов про стягнення відсотків та штрафу за період з 23 вересня 2012 року по 01 вересня 2020 року та період по стягненню пені з 23 вересня 2012 року по 13 квітня 2014 року, колегія суддів також вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Інші твердження апелянтів колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги Банку без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

М.М. Пищида