Справа № 523/7960/23
Провадження №2/523/115/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2024 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення моральної шкоди,

Установив

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача моральної шкоди, що завдана вчиненням кримінального проступку та просила стягнути на її користь моральну шкоду, котра вона визначила у розмірі 150000 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що Суворовським районним судом м. Одеси розглянуто кримінальне провадження № 1-кп/523/1092/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення відносно позивача по зазначеній справі - ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 01.02.2023 року. 10.03.2023 року Суворовським районним судом ухвалений вирок, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 10.04.2023 року.

Як зазначила позивачка, внаслідок вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдав ОСОБА_1 значної моральної шкоди яка виражалась в тому, що були порушені її моральні, соціальні стосунки в її сім`ї з оточуючими її людьми, її рідними та знайомими. Порушений встановлений уклад та розпорядок життя, що значною мірою вплинуло на моральний та психологічний стан здоров`я, що виражалось в тому що розвилось почуття постійного страху, переслідування та зовнішнього спостереження. ОСОБА_1 перебуваючи під тиском постійного страху за своє життя, життя свого чоловіка та життя своєї дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), побоювалася виходити з квартири, була вимушена припинити прогулянки з дитиною, чи похід до магазинів з метою придбання необхідних продуктів та речей. Все це викликало моральні страждання. Враховуючи те, що ОСОБА_1 постійно працює та займається вихованням неповнолітньої дитини, після побиття, не могла працювати, є ФОП, та після виходу з дому, ОСОБА_1 панікувала, страждала від страху за свої життя та здоров`я, телефонувала своєму чоловікові ОСОБА_4 кожні 10 хвилин, щоб повідомити, що у неї все добре. Боялась, так як вона та ОСОБА_5 фактично проживають в сусідніх будинках, та мають спільний двір, вважала, що він знову безпричинно міг напасти на неї.

Перебуваючи за межами квартири та не будучи поруч зі своєю родиною вона дуже хвилювалася за свою родину а також за психоемоційний стан своєї дитини, яка дуже переживала за стан її ( ОСОБА_6 ) здоров`я, неповнолітня ОСОБА_3 також постійно телефонувала до своєї матері (3ахожої О.), справляючись про її стан та здоров`я.

Думки про виниклу ситуацію викликали у ОСОБА_6 паніку та занепокоєння. ОСОБА_1 , як вона вказує, на період лікування, не змогла спілкуватися та здійснювати догляд за своєю свекрухою ОСОБА_7 , яка є інвалідом 2 групи (безстроково)та потребувала її допомоги на той час.

Моральна шкода, завдана неправомірними, незаконними діями ОСОБА_2 спричинила у ОСОБА_1 душевні хвилювання та страждання.

ОСОБА_1 також посилається на те, що через вчинення щодо неї кримінального правопорушення , його наслідки турбують її і в теперішній час. Душевні страждання викликають думки про те, що ОСОБА_2 знову може погрожувати нанесенням тілесних пошкоджень. На ґрунті постійного стресу у ОСОБА_1 почала ослаблюватись імунна система, почали постійно турбувати головні болі, безсоння, тремтіння кінцівок, почав різко підніматися тиск, віднімати кінцівки ніг та рук.

З урахуванням характеру, обсягу і тривалості завданих душевних страждань, тяжкості вимушених змін у їхньому житті, завдану моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), котрі і просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 09 травня 2023 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 44,45).

Позивач та її представник адвокат Клименко Л. Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та його представник адвокат Сіржант Ю. В. заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначили, що позовні вимоги не доведені належними доказами та заявлена сума моральної шкоди не спів мірна з причиненою відповідачем шкодою. З`ясував обставини справи, вислухав позивача, відповідача та їх представників, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд встановив наступні обставини.

Вироком суду 10 березня 2023 року по справі № 523/4133/23 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт.

Вироком встановлено, що 29.01.2023 року приблизно о 22-30 год. ОСОБА_2 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_1 , умисно наніс їй декілька ударів ногами та руками в область грудної клітки та ніг, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на передній поверхні грудної клітини зліва та лівому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Прокурор подав до суду обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню разом з клопотанням про його розгляд в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, посилаючись на беззаперечне визнання ОСОБА_2 своєї винуватості, не оспорювання ним встановлених досудовим розслідуванням обставини і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_2 долучена письмова заява останнього, що складена у присутності захисника Бугаєнко Д.Б., відповідно до якої ОСОБА_2 беззаперечно та в повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі. (а.с. 66).

Відповідно ж до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Внаслідок нанесених ОСОБА_1 декількох ударів ногами та руками в область грудної клітки та ніг, ОСОБА_2 спричини потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на передній поверхні грудної клітини зліва та лівому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Однак, позивачка не представила суду належні та допустимі докази спричинення моральної шкоди , яку вона описала в своєму позові.

Суд приймає до уваги факт протиправних дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , підтверджений вироком суду від 10.03.2023 року.

При цьому, суд враховує, той факт, що неправомірні дії ОСОБА_2 спровокували відповідні дії самої позивачки, а саме те, що позивачка вигулювала своїх трьох собак без надітого на них намордника, які підбігли до малолітньої дитини відповідача, налякавши останню, через що і виникла сварка між позивачкою та дружиною відповідача, який зупиняв жінок від бійки. Зазначені обставини позивачка ОСОБА_1 підтвердила в даному судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги частково з урахуванням легких тілесних ушкоджень позивачки , через які вона понесла де-які моральні страждання , але в той мірі в якій позивачка вказує суду вона не довела будь-якими доказами, тому суд задовольняє позов частково в розмірі 4400 гривень., виходячи з принципу співмірності, балансу.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.145 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Згідно положень статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України. кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір співмірно з задоволеною частиною позовних вимог у розмірі 78 грн. 73 коп. (150000 2684, 4400 х, 2684 х 4400 / 150000 = 78, 73).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так однією з вимог, які ставить у позовній заяві є стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4142,40 грн. Відносно даної вимоги стороною позивача надаються докази, зокрема: копія ордеру, Угода про надання правничої допомоги № 7 від 04.05.2023 року, додаткова угода №2 від 04.05.2023 року, Акт прийому наданих послуг, квитанція №2, згідно яких гонорар за надану правничу допомогу становить 4142,40 грн.

Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи відсутність заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4142,40 грн. покладаються на відповідача у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10,12, 211, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , моральну шкоду заподіяної кримінальним правопорушенням в загальному розмірі 4400 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 78 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 4142 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів.

Суддя