Провадження № 22-ц/801/246/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 рокуСправа № 127/24906/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

Рішення ухвалила суддя Шаміна Ю. А.

Рішення ухвалено у м. Вінниця, без повідомлення (виклику) сторін

Повний текст рішення складено 16 листопада 2023 року,

Встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, у якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в сумі 25 425,00 грн., а також судові витрати за надання правової допомоги в сумі 4000,00 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 грудня 2011 року. У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатною, здоровою людиною, має стабільний заробіток, відповідно, має можливість оплатити половину витрат на навчання дитини ОСОБА_3 , однак він відмовився добровільно приймати участь у забезпеченні фінансування та утримання доньки. З грудня 2020 року по квітень 2023 року відповідно до договорів про надання освітніх послуг Вінницьким кооперативним інститутом № 259 від 06 серпня 2018 року і № 239 від 01 серпня 2022 року нею було здійснено оплату за навчання їхньої доньки в розмірі 50 850,00 грн. Враховуючи вимоги статей 141, 198, 199 СК України сума, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути не меншою половини фактично понесених нею витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції повинен був детально та ретельно розібратися в суттєвій різниці між аліментними зобов`язаннями та додатковими витратами на дитину. Судом першої інстанції не враховано, що в положенні статті 199 СК України взагалі не йде мова про «дитину», як зазначено в оскаржуваній постанові, а стосується повнолітніх сина/дочки.

На такі обставини суд першої інстанції не звернув уваги та прийняв необґрунтоване і незаконне рішення.

У встановлений судом строк відповідач відзиву не надіслав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 січня 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а. с. 9).

Позивач ОСОБА_1 проживає разом із двома доньками, зокрема з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач перебуває на військові службі у військові частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідками військової частини НОМЕР_2 № 350/119/1/755/Д та № 350/119/1/756/Д, а також довідкою квартального комітету «Тяжилів» № 894 від 04 вересня 2023 року (а. с. 27, 28).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття, перебуває на утриманні матері, навчається у Вінницькому кооперативному інституті, що підтверджується договорами про надання освітніх послуг Вінницьким кооперативним інститутом № 259 від 06 серпня 2018 року та № 239 від 01 серпня 2022 року, а також додатковими угодами від 29 січня 2019 року, 29 січня 2020 року, 24 лютого 2021 року та 21 лютого 2022 року (а. с. 5-8).

За період з грудня 2020 року по квітень 2023 року (період визначений позивачем в позовній заяві) за навчання повнолітньої доньки будо здійснено оплату на суму 41 100,00 грн., про що свідчать копії квитанцій до прибуткового касового ордера Вінницького кооперативного інституту від 26 серпня 2021 року № 937 (9300,00 грн.), від 09 грудня 2021 року № 1521 (9300,00 грн.), від 02 червня 2022 року № 415 (1800,00 грн.), від 21 грудня 2022 року № 1286 (8500,00 грн.), від 03 листопада 2022 року № 1068 (2000,00 грн.), від 05 жовтня 2022 року № 977 (3000,00 грн.), від 22 листопада 2022 року № 1123 (3500,00 грн.), від 06 квітня 2023 року № 319 (2200,00 грн.), від 08 квітня 2021 року № 377 (1500,00 грн.)(а. с. 11-14).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що з досягненням повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратила правовий статус дитини (ст. 6 СК України), отже, вказані позовні вимоги стосуються утримання повнолітньої дочки. При цьому положеннями статей 198, 199 СК України, якими керується позивач у позовній заяві, не передбачено обов`язку батька нести додаткові витрати на повнолітню дочку, а передбачено лише наявність аліментного зобов`язання. Таким чином заявлені позивачем вимоги про стягнення додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_3 у Вінницькому кооперативному інституті задоволенню не підлягають, оскільки норми глави 16 СК України не передбачають обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, що навчається.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог частин 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленість між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або у твердій грошовій сумі.

Статтями 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначені декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або у твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги (стаття 198), а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 199).

Відповідно до частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, згідно положень частини 1 статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, я ким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності у неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини.

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання або у разі досягнення дочкою, сином віку двадцяти трьох років; право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, враховується вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем знаходження навчального закладу тощо.

Положення цієї глави 16 Сімейного Кодексу України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У випадку, коли повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням до досягнення ними двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України щодо додаткових витрат на дитину, не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК України утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги у тій частині що суд першої інстанції не розібрався у суттєвій різниці між аліментними зобов`язаннями та додатковими витратами на дитину та не врахував, що в положенні статті 199 СК України взагалі не йде мова про «дитину», а стосується повнолітніх сина/дочки.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона просить стягнути додаткові витрати на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання(а. с. 1-2, 25-26).

Також, до апеляційної скарги позивачем додано довідку Другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 грудня 2023 року, з відомостей якої вбачається, що на підставі виконавчого листа № 127/28779/20, виданого 28 травня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області, з ОСОБА_2 на користь та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 21 грудня 2020 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років» (а. с. 41).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки законодавством не передбачено стягнення додаткових витрат на повнолітню доньку, проте такі витрати були враховані при визначенні розміру аліментів на утримання дочки, що продовжує навчання, а також, що з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 уже стягнуті аліменти за рішенням суду, що набрало законної сили та виконується відповідачем у справі.

За таких обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність законних підстав, передбачених ст. 199 СК України для задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі позивача доводи зводяться до неправильного трактування норм законодавства, які були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин