ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/345/24 Справа № 610/3956/21 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ»-адвоката Артамонова А.А. на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що в період з 25 травня до 30 травня 2020 року поблизу земельної ділянки, що належить позивачеві, на якій ним висаджені дерева фундуку сорту «Галлі» та «Каталонський», працівниками відповідача виконувались роботи з використанням спеціальної техніки, під час виконання яких працівниками відповідача неодноразово було допущено несанкціонований в`їзд спеціальної техніки на належну позивачеві земельну ділянку, в результаті чого пошкодили зелені насадження (дерева горіху), тим самим завдали позивачеві матеріальну шкоду на загальну суму 51 016 грн. Вказані обставини та розмір завданої матеріальної шкоди установлені рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29 червня 2021 року та постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, що ухвалені у справі № 610/90/21.

Після пошкодження майна позивача та завдання матеріальної шкоди у розмірі 51 016 грн. у відповідача саме 30 травня 2020 року виник обов`язок з відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, однак відповідачем обов`язок з відшкодування завданої майнової (матеріальної) виконаний в повному обсязі лише 01 грудня 2021 року.

Просив стягнути з відповідача компенсацію у вигляді інфляційних витрат у сумі 6 519 гривень 84 коп. та трьох процентів річних у розмірі 2 307,92 грн. від простроченої суми за період з 30 травня 2020 року до 01 грудня 2021 року, та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року позовні вимоги задоволено.Стягнуто з Акціонерного товариства «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» на користь ОСОБА_1 компенсацію у вигляді інфляційних витрат у сумі 6 519,84 грн. та трьох процентів річних у розмірі 2 307,92 грн. від простроченої суми за період з 30 травня 2020 року до 01 грудня 2021 року, а також відшкодування судового збору у розмірі 726,40 грн. 40 коп., а всього 9 554,16 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що інфляційні втрати та 3% річних повинні нараховуватися з моменту їх встановлення та визначення судом з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Вимога про повернення коштів була датована не 30.05.2020 року, а 07.07.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення суд першої ін. станції залишити без змін як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 8827,76 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджують рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 29 червня 2021 року та постанова Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, що ухвалені у справі № 610/90/21, які набрали законної сили 08 листопада 2021 року, про стягнення з відповідача на користь позивача 51 162,90 грн. матеріальних збитків та 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди, яке було виконано 01 грудня 2021 року. Відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 25 травня до 30 травня 2020 року поблизу земельної ділянки, що належить позивачеві, на якій ним висаджені дерева фундуку сорту «Галлі» та «Каталонський», працівниками відповідача виконувались роботи з використанням спеціальної техніки, під час виконання яких працівниками відповідача неодноразово було допущено несанкціонований в`їзд спеціальної техніки на належну позивачеві земельну ділянку, в результаті чого пошкоджено зелені насадження (дерева горіху) та завдано позивачеві матеріальну шкоду на загальну суму 51 016 грн. Указані обставини та розмір завданої матеріальної шкоди установлені рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29 червня 2021 року та постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, що ухвалені у справі № 610/90/21 про стягнення з відповідача на користь позивача 51 162,90 грн. матеріальних збитків та 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди, яке було виконано лише 01 грудня 2021 року.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 30 травня 2020 року по 01 грудня 2021 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29 червня 2021 року та постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, що ухвалені у справі № 610/90/21 про стягнення з відповідача на користь позивача 51 162,90 грн. матеріальних збитків та 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Такий висновок узгоджується з положеннями статтей 11 та 509 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц.

Судом першої інстанції встановлено, що в даному випадку грошове зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди, спричиненої 30 травня 2020 року пошкодженням насаджень і виконано таке зобов`язання 01 грудня 2021 року.

Посилання на те, що інфляційні втрати та 3% річних повинні нараховуватися з моменту їх встановлення та визначення судом з моменту набрання законної сили судовим рішенням в даному випадку є безпідставними, так як грошове зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у сумі 51016 грн., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Судом першої інстанції проведено розрахунок інфляційних втрат і трьох процентів річних за період порушення грошового зобов`язання з 30 травня 2020 року (заподіяння шкоди ) по 01 грудня 2023 року (по день виконання зобов`язання).

Стягуючи з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми, суд першої інстанції правильно керувався тим, що такі позовні вимоги доведені й обґрунтовані позивачем належним чином, розмір цих сум підтверджений наданим позивачем розрахунком та не спростований відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає становить 8827,76 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ»-адвоката Артамонова А.А. залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: