АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року

м. Чернівці

справа № 718/3000/23

провадження 22-ц/822/79/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2023 року, головуючий у першій інстанції Мінів О.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у серпні 2023 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення успадкованої суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат.

Зазначала, що внаслідок смерті матері ОСОБА_2 відкрилась спадщина 17 грудня 2021 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити із 17 липня 2018 року нарахувати та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Чернівецької області Беженар А.М. 21 березня 2023 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з коштів згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду підвищення до пенсії як особі, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 268165 грн 80 коп., що належали ОСОБА_2 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовлено у виплаті успадкованих пенсійних сум, посилаючись на потребу заміни стягувача у справі та відповідне фінансування з Державного бюджету України.

Просила стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 неодержані за життя кошти матері ОСОБА_2 підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 268165 грн 80 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 268165 грн 80 коп. пенсійних виплат, які нараховані, але не виплачені згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в апеляційній скарзі просить рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення успадкованої суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про обрання ОСОБА_1 неправильного способу захисту порушеного права.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не нарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити із 17 липня 2018 року нарахувати та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист 29 січня 2021 року.

Вважає, що підлягає заміні сторона виконавчого провадження ОСОБА_2 її правонаступником ОСОБА_1

Вирішення позовних вимог ОСОБА_1 лежить в площині виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Для виконання наведеного судового рішення не вимагається ухвалення будь-яких інших судових рішень.

Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до пункту 7 розділу П Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2009 року за №897/16913, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм.

Стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія судді вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення успадкованої суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає захисту право ОСОБА_1 на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області пенсійних виплат, які були нараховані, але не виплачені ОСОБА_2 згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 прийнято спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті матері ОСОБА_2 , до складу якої входять кошти сумі 268165 грн 80 коп. нарахованої, але не виплаченої доплати до пенсії.

Водночас суд першої інстанції послався на те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі без будь-яких часових обмежень.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Веренчанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити із 17 липня 2018 року нарахувати та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Чернівецької області Беженар А.М. 21 березня 2023 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з коштів згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду підвищення до пенсії як особі, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 268165 грн 80 коп., що належали ОСОБА_2 на підставі довідки №2400-1708-8/9700, виданої 10 березня 2023 року відділом обслуговування громадян №5 (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 07 серпня 2023 року №2400-2701-8/32107 на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а ОСОБА_2 за життя проведено перерахунок пенсії.

Різницю боргу пенсії, визначену відповідно до рішення суду включено до Реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до зазначеного Реєстру внесено відповідну інформацію.

Таким чином, нараховані суми можуть бути виплачені Пенсійним фондом України після зміни стягувача по справі та відповідного фінансування Державного бюджету України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом».

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У §145 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі №310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі 274/4841/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому згідно зі пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

За змістом абзацу 1, 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення є стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 неодержаних за життя ОСОБА_2 коштів підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 268165 грн 80 коп.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалася відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у виплаті як спадкоємцю успадкованих сум підвищення до пенсії.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не нарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити із 17 липня 2018 року нарахувати та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Чернівецької області Беженар А.М. 21 березня 2023 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з коштів згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду підвищення до пенсії як особі, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 268165 грн 80 коп., що належали ОСОБА_2 на підставі довідки №2400-1708-8/9700, виданої 10 березня 2023 року відділом обслуговування громадян №5 (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (частина друга статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій зазначеної статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина третя статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).

Суд першої інстанції, встановивши, що за життя ОСОБА_2 проведено перерахунок та нараховано підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які ОСОБА_2 не отримала в сумі 268165 грн 80 коп., а ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину, яка складається із зазначеної суми, недотриманої у зв`язку зі смертю спадкодавця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має право на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 268165 грн 80 коп. пенсійних виплат, які нараховані, але не виплачені ОСОБА_2 згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а.

Не можна погодитися з доводами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неправильного обрання ОСОБА_1 способу захисту, оскільки предмет спору стосується невиконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалася відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у виплаті як спадкоємцю успадкованих сум підвищення до пенсії.

Отже, ОСОБА_1 не зазначалася підставою позову невиконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Тобто мають місце правовідносини з спору між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та ОСОБА_1 з виплати 268165 грн 80 коп. пенсійних виплат, які нараховані, але не виплачені спадкодавиці ОСОБА_2 згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року.

Натомість, резолютивна частина рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №600/2149/20-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії має зобов`язальний характер, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити із 17 липня 2018 року нарахувати та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Наведеним рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 певної суми коштів.

Не заслуговують на увагу наведені у апеляційній скарзі доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки немає бюджетних призначень за відповідними нарахуваннями.

Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2023 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2023 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 12 лютого 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак