Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/714/24 Пр. № 22-ц/807/714/24-2Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Бєлки В.Ю., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі КОНЦЕРН «МТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

за апеляційною скаргою КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року

та апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року і ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2024 року

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2023 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду першої інстанції з вищезазначеним позовом (а.с. 1-9), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за фактично надані на підставі Типового індивідуального договору №135677436 за адресою: АДРЕСА_1 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 04.09.2017 року по 30.11.2023 року на загальну суму 45727,33 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2147,20 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Бредіхіна Ю.Ю. (а.с. 28). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 31) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року (а.с. 40-41) позов КОНЦЕРНУ «МТМ» у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» () суму основного боргу у розмірі 27133,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» () судовий збір у сумі 1274,08 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2024 року (а.с. 58) у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. у цій справі відмовлено.

Суд першої інстанції, не оцінуючи якість послуг адвоката відповідача та умови оплати їх послуг, погоджені сторонами, зауважив про те, що спір виник через дії відповідача, а саме тривале ухилення від виконання свого обов`язку щодо сплати боргу; враховуючи, що спір виник виключно через дії відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що задоволення заяви відповідача призведе до порушення принципів пропорційності та верховенства права.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішенням та ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при їх ухваленні та постановленні, сторони у цій справі подали апеляційній скарги, а саме:

-позивач КОНЦЕРН «МТМ» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 60-71,83-97) просив рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача, стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору;

-відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїх апеляційних скаргах (а.с. 104, 110) просив:

= рішення суду першої інстанції змінити і задовольнити позов з урахуванням строків позовної давності, стягнувши борг за період з грудня 2020 року по грудень 2023 року,

= ухвалу суду першої інстанції скасувати і задовольнити заяву відповідача про розподіл судових витрат (стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000,00 грн.).

В автоматизованому порядку 16.02.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Маловічко С.В., суддів Гончар М.С. та Подліянову Г.С. (а.с. 72). Ухвалою апеляційного суду від 16.02.2024 року (а.с. 73) витребувано справу у суду першої інстанції, яка надана апеляційному суду 20.02.2024 року (а.с.75). В автоматизованому порядку 20.02.2024 року суддею Дашковською А.В. у цій справі замінено ОСОБА_3 у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (а.с. 76 - 77). Ухвалою апеляційного суду від 20.02.2024 року апеляційну скаргу позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» залишено без руху, апелянт у встановлений апеляційним судом строк усунув недоліки останньої 29.02.2024 року (а.с. 80-97).

Ухвалами апеляційного суду від 01.03.2024 року (а.с. 98), від 07.03.2024 року (а.с. 107-109) та від 25.03.2024 року (а.с. 128-130) в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 звільнено останнього від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с.129), апеляційне провадження за вищезазначеними трьома апеляційними скаргами учасників цієї справи відкрито, дану справу призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 99, 131 - 132).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов`язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

Сторони не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначені апеляційні скарги у цій справі одна одної. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку 09.04.2024 року суддею-доповідачем Гончар М.С. у цій справі замінено суддю ОСОБА_4 у зв`язку із звільненням останньої у відставку 04.04.2024 року (а.с. 140-141). В автоматизованому порядку 09.04.2024 року суддею Бєлкою В.Ю. у цій справі замінено суддю ОСОБА_5 у зв`язку із звільненням останньої у відставку 02.04.2024 року (а.с. 142-143).

Ухвалою апеляційного суду від 09.04.2024 року (суддя-доповідач Гончар М.С., судді Бєлка В.Ю. та Подліянова Г.С.) дану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягають залишенню без задовлення, а апеляційна скарга КОНЦЕРНУ «МТМ» - підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обюовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю … і ухвалити … нове рішення…

Згідно із ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 246, 268, 270 ЦПК України та виходив із обгрунтованості доведеності позовних вимог позивача лише в частині задоволення, тобто в межах загального (трирічного) строку позовної давності, а саме: з квітня 2020 року по листопад 2023 року, враховуючи звернення позивача до суду із вищезазначеним позовом у грудні 2023 року та заяву сторони відповідача про застосування позовної давності у цій справі (а.с. 34-35).

Проте із такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач КОНЦЕРН «МТМ» є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання (підігрів води) у житловий будинок, у якому розташована квартира, власником якої саме з 04.09.2017 року на підставі договору купівлі-продажу квартири серії та номер: 3005, виданого 04.09.2017 року, видавник Якіб`юк Ю.А., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу є саме відповідач ОСОБА_1 (1/1 інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с. 19).

Відповідач є споживачем фактично наданих позивачем КОНЦЕРНОМ «МТМ» вищезазначених послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у належну йому квартиру підставі Типового індивідуального договору № 135677436 від 01.11.2021 року (а.с.21-26), особовий рахунок № НОМЕР_2 у позивача відкрито саме на ім`я цього відповідача (а.с.16).

Позивач у період з 04.09.2017 року по 30.11.2023 року фактично надав послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у належну відповідачу вищезазначену квартиру за період з 04.09.2017 року по 30.11.2023 року на загальну суму 48563,55 грн., відповідач частково їх олатив на суму 2836,22 грн., заборгованість скадає 45727,33 грн. (розрахунок а.с. 16-18).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача у матеріали цієї справи не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України також сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін у цій справі. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції також правильно виходив із того, що ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У ч. 1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

П. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно.

З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Суд першої інстанції також правильно встановив, що відповідач ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 267 ЦК України, подав через свого представника до суду першої інстанції заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (відзив сторони відповідача на позовну заяву позивача у цій справі а.с. 34-35).

Позивач, знаючи про своє порушене право, звернувся до суду із позовом лише 18.12.2023 року (відмітка суду першої інстанції на позові позивача а.с. 1).

Проте, при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову в частині вимог за період з 04.09.2017 року по березень 2020 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Оскільки, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи в цій частині позовних вимог позивача до відповідача і не звернув належної уваги на те, що:

- з урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено ЦК України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID -19) від 30.03.2020 року № 540-ІХ , під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання коронавірусної хвороби (COVID -19), строки, визначені у тому числі ст. 257 ЦК України (Загальна позовна давність)..., продовжуються на строк дії такого карантину (з 12.03.2020 року до 01.07.2023 року загальновідома інформація - ст. 82 ч. 3 ЦПК України), строк позовної давності міг бути застосований апеляційним судом у цій справі до вимог позивача до 12.03.2017 року,- проте, апеляційним судом також встановлено, що позивач у цій справі заявляє позовні вимоги за період лише з 04.09.2017 року (а.с.9),

- крім цього, апеляційним судом встановлено, що у період нарахування позивачем вищезазначеної заборгованості відповідачу (в межах позовних вимог КОНЦЕРНУ «МТМ»- а.с. 9) за період з 04.09.2017 року по 30.11.2020 року мали місце проплати, у тому числі які перевищували щомісячні нарахування останньої з централізованого опалення та ГВП, а саме: у травні 2019 року сплачено за опалення - 200,00 грн. при нарахуванні у цьому місяці за опалення - 00,00 грн., сплачено 50,00 грн. за ГВП при нарахуванні у цьому місяці за ГВП - 00,00 грн. (а.с. 16), у червні 2020 року сплачено 1000,00 грн. за опалення при нарахуванні у цьому місяці за опалення - 00,00 грн. (а.с.16), у листопаді 2020 року сплачено більше - 1307,74 грн. за опалення, ніж нараховано у цьому місяці за опалення 1027,33 грн. (а.с.16), у листопаді 2020 року сплачено більше 278,38 грн. за ГВП при нарахуванні у цьомі місяці за ГВП 00,00 грн. (а.с.17), які в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України свідчать про визнання відповідачем ОСОБА_1 свого боргу перед позивачем та які в силу вимог ст. 264 ч. 3 ЦК України перервали перебіг загальної (трирічної) позовної давності, після переривання перебігу позовної давності загальний (трирічний) строк починається заново.

Доводи апеляційних скарг сторони відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що фактично дублюють доводи відзиву на позовну заяву позивача у цій справі у суді першої інстанції. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених апеляційним судом фактичних обставин цієї справи та висновків апеляційного суду у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.

Відповідач та його представник не надали суду у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі, та зокрема щодо пропуску останнім строку позовної давності на його подачу в частині заборгованості з 04.09.2017 року по грудень 2020 року.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

До апеляційної скарги стороною відповідача у цій справі були надані лише докази скрутного майнового стану відповідача ОСОБА_1 (довідка про доходи за 2023 ріке копія а.с. 122-123 та довідка Центру зайнятості за 2024 рік копія а.с. 124) в обґрунтування клопотання відповідача про звільнення його апеляційним судом від сплати судового збору за вищезазначену апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі (а.с. 120-121).

Проте, скрутний майновий стан відповідача ОСОБА_1 не може бути підставою для звільнення останнього від сплати вищезазначеної заборгованості перед позивачем Концерном «МТМ» та відповідно, підставою для відмови у задовленні позову позивача за рішенням суду у цій справі.

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, і, навпаки, доводи апеляційної скарги позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Крім цього, апеляційним судом встановлено, що ухвалою суду першої інстанції від 09 лютого 2024 року у цій справі було додатково вирішено виключно питання про про розподіл судовиз витрат відповідача, а саме: відмовлено у розподілі документально підтверджених понесених відповідачем судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, з позивача у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., а тому остання є похідною від оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі і тому також підлягає скасуванню апеляційним судом, оскільки підставою для відмови у стягненні цих витрат є зовсім іншіправові підстави, ніж встановлені апеляційним судом у цій справі та мають бути.

За таких обставин, апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу КОНЦЕРНУ «МТМ» слід задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року та ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2024 у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову); стягнути з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МТМ» заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 04.09.2017 року по 30.11.2023 року на загальну суму 45727,33 грн.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задовленні його апеляційних скарг та задоволення апеляційної скарги і позову позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» у цій справі при вищевикладених обставинах у повному обсязі:

- з відповідача ОСОБА_1 , якій в силу вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не звільнений від сплати судового збору у цій справі, на користь позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у 5368,00 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції 2147,20 грн. (а.с.27) + судовий збір за апеляційну скаргу 3220,80 грн. (а.с.71),

- відповідач ОСОБА_1 не має права на компенсацію за рахунок позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанції, у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду від 25.03.2024 року (а.с. 128) відповідача ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі через скрутний майновий стан останнього (а.с.122-124).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2024 року та ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2024 у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення (прийняти постанову).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» () заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 04.09.2017 року по 30.11.2023 року на загальну суму 45727,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 5368,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 16.04.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Бєлка В.Ю.Подліянова Г.С.