Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/8273/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Згідно позовних вимог просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 виданого 10.072023 року Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №395.

Померлий залишив заповіт від 09.09.2020 року, посвідчений секретарем виконкому Олешницької сільради, яким все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 .

Із спадкоємців першої черги за законом є брат позивача відповідач ОСОБА_2 .

Дружина померлого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 виданого повторно 20.10.2023 року Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Родинні відносини між померлим, позивачем та відповідачем підтверджуються, відповідно, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 НОМЕР_3 , видане 08.02.1964 року с. Олешник; повторним свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , НОМЕР_4 , видане 11.06.1976 року с. Олешник.

Відповідач ОСОБА_2 не приймав спадщину за померлим, до нотаріуса щодо спадщини не звертався і відмовляється від спадщини.

Позивач, ОСОБА_1 , прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК, що підтверджується довідкою Виноградівської міської ради № 20.7-20/861 від 17.10.2023 року.

Таким чином, Позивач має всі правові підстави на набуття права власності на спадкове майно.

Спадковим майном в даній справі є житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виноградівської міської ради №20.7-20/860 від 17.10.2023 року.

Також, підтвердженням факту, що будинок рахується за померлим є Дозвіл №548 від 13.08.1960 року на будівництво будинку на ім`я померлого, Довідка виконкому Олешницької сільради 1959 року, Акт про відвід земельної ділянки під будівництво будинку від 1960 року.

Згідно відомостей Технічного паспорту на будинок садибного типу АДРЕСА_1 , загальна площа будинку складає 98,0 м.кв.. житлова - 57,7 м.кв., рік побудови 1963.

Позивачу листом приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу, - відмовлено в оформленні спадщини, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно на ім`я спадкодавця.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно оформити спадкові права у встановленому порядку не можу, з тим що після смерті віднайти оригінал державного акту на право приватної власності на землю не вдалося. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно я, позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує (а.с.31). Відповідач вимоги позову визнає (а.с.32)

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мама позивача ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть повторно НОМЕР_2 від 20.10.2023 року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 10.07.2023 року (а.с.8).

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлими батьками стверджується свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_3 від 08.02.1964 р. (а.с.11).

Факт родинних відносин між відповідачем ОСОБА_2 та померлими батьками стверджується свідоцтвом про народження відповідача НОМЕР_4 від 11.06.1976 р. (а.с.12).

Померлий ОСОБА_3 залишив заповіт від 09.09.2020 року, посвідчений секретарем виконкому Олешницької сільради, яким все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 . Заповіт не змінено і не скасовано (а.с.9).

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Покійному ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Виноградівської міської ради №20.7-20/860 від 17.10.2023 року (а.с.14).

Крім того, наленість спадкодавцю ОСОБА_3 спадкового житлового будинку в АДРЕСА_1 підтверджується Дозволом №548 від 13.08.1960 року на будівництво будинку на ім`я померлого, Довідкою виконкому Олешницької сільради 1959 року, Актом про відвід земельної ділянки під будівництво будинку від 1960 року (а.с.15, 16, 17).

Спадщину позивач прийняв в порядку ч.3 ст.1269 ЦК України, так як проживав із спадкодавцем на час смерті, що стверджується довідкою Виноградівської міської ради №20.7-20/861 від 17.10.2023 року (а.с.13).

Позивачу листом приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу відмовлено в оформленні спадщини, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно на ім`я спадкодавця (а.с.22).

Відповідач претензій до спадкового майна не ставить.

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючих документів на землю.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.2 ст.1223 ЦК України).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем по заповіту. Спадщину прийняв. Інші спадкоємці претензій щодо спадкового майна не мають.

Належність спадкодавцю спадкового майна доведено належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 98,0 м.кв., житлова - 57,7 м.кв., рік побудови 1963.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо