Провадження № 22-ц/801/67/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 рокуСправа № 127/16973/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», поданою його представником адвокатом Каплею Аліною Степанівною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 вересня 2023 року у м. Вінниці суддею цього суду Сичуком М.М., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі ПАТ «СК «Арсенал страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 19 листопада 2018 року між ПАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №458/18, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 400 000 грн.

07 вересня 2019 року о 12 год. 18 хв. у м. Вінниці по вул. Брацлавській, 1, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Богдан А09201» д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

18 вересня 2019 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/25057/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згодом ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «Арсенал страхування» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Розмір страхового відшкодування відповідно до страхового акту №006.01453519-1 від 18 жовтня 2019 року склав 73 654,03 грн., які позивачем було сплачено за відновлюваний ремонт пошкодженого транспортного засобу на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «Автоцентр Поділля» згідно платіжного доручення №66947076 від 22 листопада 2019 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу «Богдан А09201» д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно полісу №АО/3262027. Ліміт відповідальності страховика за завдання шкоди майну встановлений був у 100 000 грн.

У зв`язку з наведеними обставинами ПАТ «СК «Арсенал страхування» звернулось до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою, у якій просило виплатити вказаний розмір страхового відшкодування, однак ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснило виплату на корить позивача лише в сумі 53 977, 74 грн. з урахуванням коефіцієнту зносу автомобіля, що становить 0, 459.

Посилавшись на викладене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 різницю між розміром страхового відшкодування і виплаченою ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» сумою, що становить 19 676, 29 грн.

21 вересня 2023 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ПАТ «СК «Арсенал страхування», діючи через свого представника адвоката Каплю А.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Усі доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розмір заподіяної майнової шкоди власнику транспортного засобу «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , може підтверджуватись не лише звітом про її розмір за умови підтвердження оціненої шкоди іншими доказами, якими у цій справі є відповідні документи станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт указаного автомобіля, враховуючи, що п. 17.2 договору добровільного страхування вказаного вище наземного транспорту №458/18, укладеного між ПАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_2 , було передбачено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу визначається на базі авторизованої СТО.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2018 року між ПАТ «СК «Арсенал страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №458/18, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 400 000 грн. В п. 17.2 цього договору вказано, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу визначається на базі авторизованої СТО (а. с. 7).

07 вересня 2019 року о 12 год. 18 хв. у м. Вінниці по вул. Брацлавській, 1, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Богдан А09201» д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Це підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2019 року у справі №127/25057/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 16).

07 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «Арсенал страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а. с. 13).

09 вересня 2019 року станцією технічного обслуговування ТОВ «Автоцентр Поділля» складено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість), згідно якого у переліку пошкоджених деталей транспортного засобу «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , вказано, що у цього автомобіля пошкоджені такі деталі як задній бампер, задня панель, кришка багажника, заднє ліве крило, лівий та правий ліхтарі, табличка під номерним знаком (а. с. 14).

17 жовтня 2019 року ТОВ «Автоцентр Поділля» надано рахунок на оплату №ТД СІ-0902, у якому були вказані товари/послуги, що підлягають оплаті, а саме: заміна заднього бампера, фарбування заднього бампера, заміна підсилювача заднього бампера, ремонт задньої поперечної панелі, фарбування задньої панелі, заміна кришки багажного відділення, розбір та збір багажного відділення, фарбування кришки багажника, ремонт заднього лівого крила, фарбування заднього лівого крила, відновлення зазорів прилеглих деталей, комп`ютерна діагностика, кріплення заднього скла, замок дверей багажного відділення, двері багажного відділення, підсилювач, бампер задній, облицьовка бампера, декоративний елемент лівого ліхтаря, декоративний елемент правого ліхтаря, ліхтар освітлення номера, табличка під номерні знаки із друком марки машини. Всього підлягало до сплати 77 654, 03 грн. (а. с. 17).

18 жовтня 2019 року ПАТ «СК «Арсенал страхування» видано страховий акт №006.01453519-1 про те, що 07 вересня 2019 року стався страховий випадок за участі автомобіля «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахована згідно договору 458/18-Тз/В від 19 листопада 2018 року. Сума страхового відшкодування становить 73 654, 03 грн., які ПАТ «СК «Арсенал страхування» має сплатити на рахунок ТОВ «Автоцентр Поділля». У цьому акті були вказані дані про особу, до якої буде висуватись позов у порядку регресу: ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (а. с. 19).

22 листопада 2019 року ПАТ «СК «Арсенал страхування» сплатило на рахунок ТОВ «Автоцентр Поділля» 73 654, 03 грн., що підтверджується платіжним дорученням №66947076 (а. с. 20).

Згідно полісу АО 003262027 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Богдан А09201» д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 07 вересня 2019 року була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ліміт відповідальності за шкоду життю та здоров`ю становить 200 000 грн., а за шкоду майну 100 000 грн. (а. с. 22).

Коефіцієнт фізичного зносу «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , 2016 року випуску станом на 07 вересня 2019 року становив 0, 459, що підтверджується розрахунком коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (Ез) (а. с. 23).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Позивачем до позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу про розмір майнової шкоди, заподіяної власнику наземного транспортного засобу «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що мала місце 07 вересня 2019 року. В матеріалах справи відсутні будь-які експертні висновки, які б встановлювали, визначали ступінь завданої майнової шкоди власнику цього автомобіля. Посилання позивача на рахунок на оплату №ТД СІ-0902 від 17 жовтня 2019 року є безпідставним, оскільки даний документ підтверджує лише вартість ремонту автомобіля «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , і жодним чином не підтверджує розмір майнової шкоди, яка завдана власнику цього транспортного засобу. Такий доказ суперечить іншому доказу у справі, а саме акту огляду транспортного засобу (дефектній відомості) від 09 вересня 2019 року, оскільки цей рахунок містить інші ремонтні роботи, які не були зазначені в акті огляду транспортного засобу (дефектній відомості) від 09 вересня 2019 року, та деталі, що не були пошкоджені внаслідок ДТП за участю відповідача.

Однак з такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на таке.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовіднсин, (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Статтею 980 ЦК України встановлено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону № 85/96-ВР.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (ст. 28 Закону N 1961-ІV ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 та 4 ст. 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 вказав, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суд, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру має виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У даній справі позивачем документально підтверджено вартість ремонту автомобіля «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , яка була визначена виконавцем робіт - станцією технічного обслуговування ТОВ «Автоцентр Поділля», що становить 73 654, 03 грн., та оплату такого ремонту ПАТ «СК «Арсенал страхування» на рахунок цієї станції. Також суду варто було взяти до уваги п. 17.2 договору добровільного страхування наземного транспорту, №458/18, що укладений між позивачем та ОСОБА_2 , де вказано, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу визначається на базі авторизованої СТО.

Відтак доводи апеляційної скарги щодо визначення вартості ремонту автомобіля є обґрунтованими.

Разом з тим, рахунок на оплату №ТД СІ-0902 від 17 жовтня 2019 року не суперечить акту огляду транспортного засобу (дефектній відомості) від 09 вересня 2019 року, оскільки у цьому рахунку вказано реальний перелік наданих послуг та придбаних товарів, а у акті огляду лише ті деталі, пошкодження яких внаслідок ДТП було виявлено при візуальному огляді автомобіля. Тобто у рахунок на оплату було доречно включено такі послуги, як комп`ютерна діагностика автомобіля, а також фарбування, заміна, відновлення, кріплення, розбір-збір певних деталей автомобіля, без чого не можливо було б здійснити ремонт пошкодженого транспортного засобу.

За таких обставин та вказаного вище нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, а також наведених правових висновків Верховного Суду, враховуючи, що полісом АО 003262027 підтверджено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Богдан А09201» д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 07 вересня 2019 року була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становив 100 000 грн., а розмір шкоди, що завдана власнику транспортного засобу «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 73 654, 03 грн., що не перевищує ліміту відповідальності згідно цього полісу, тому у даному випадку у ОСОБА_1 відсутній обов`язок відшкодовувати шкоду у заявленому позивачем розмірі, а такий обов`язок покладається на страхову компанію, у якій він застрахував свою відповідальність як власник наземного транспортного засобу Богдан «А09201» д.н.з. НОМЕР_2 , тобто на ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування (у даному випадку - ПАТ «СК «Арсенал страхування»), може реалізувати право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»).

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно Закону № 1961-IV, є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та у постановах Верховного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 369/8675/16-ц вказав, що непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону № 1961-IV, є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Таким чином, ПАТ «СК «Арсенал страхування», отримавши страхове відшкодування від ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» не у повному розмірі, повинно було звернутись з позовом до останнього, а не з позовом безпосередньо до відповідача, ці страхові компанії мають насамперед вирішити спір між собою в межах установленого ліміту страхової відповідальності, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав.

Такий висновок апеляційного суду відповідає висновкам Верховного Суду, що зроблені ним у постановах від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19 та від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що доводи апеляційної скарги про неврахування судом відповідних документів станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт транспортного засобу «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_1 , якими підтверджується розмір заподіяної майнової шкоди власнику цього автомобіля, є обґрунтованими, однак суд першої інстанції, відмовляючи у позові, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права, а саме не взяв до уваги те, що позивач звернувся із позовом до неналежного відповідача, що відповідно до ст. 367 ЦПК України є підставою для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням того, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, та неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційний суд хоча і задовольняє частково апеляційну скаргу та змінює мотивувальну частину рішення, проте по суті прийняте судом рішення про відмову у позові залишає без змін, тому відповідно й не здійснює розподіл судових витрат, а витрати, понесені скаржником у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», подану його представником адвокатом Каплею Аліною Степанівною, задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко