Справа № 461/1859/24
У Х В А Л А

"02" квітня 2024 р. місто Львів

Галицький районний суд у складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Согор А.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович (адреса: м. Львів, вул. Технічна, 1 офіс 30) про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить розірвати договір довічного утримання укладений 30 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. зареєстрованим в реєстрі за № 1043.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання.

28 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву.

Станом на 02.04.2024 року судом не вирішено питання прийняття зустрічного позову до розгляду із первісним.

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення зустрічного позову, в якій просить:

-заборони Ритуальній службі спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що знаходиться за адресою 03039, м. Київ, вул. Байкова, 16, видавати ОСОБА_3 чи іншим третім особам, урну з прахом померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого поховання;

-зобов`язати Ритуальну службу спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що знаходиться за адресою 03039, м. Київ, вул. Байкова, 16, зберігати урну з прахом померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття остаточного рішення у справі.

Заяву обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 , помер о 11:15 год 26 березня 2024 року у Київській міській клінічній лікарні №3 (далі КМКЛ №3). Після приїзду до КМКЛ №3, ОСОБА_1 повідомили, що тіло ОСОБА_2 знаходиться у Лівобережному відділенні №1 КМКЛ бюро судово-медичної експертизи. Прибувши туди, ОСОБА_4 довідалась, що вона не зможе оформити документи для отримання тіла ОСОБА_2 і подальшого поховання у м. Львові, оскільки за усі послуги було сплачено невідомими особами. Як у подальшому було з`ясовано, сплатила ОСОБА_3 з коштів отриманих від ОСОБА_5 (племінника ОСОБА_2 ). Пізніше, цього ж дня, при зустрічі з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_3 відшкодувати їй витрачені кошти та щоб ОСОБА_6 могла отримати тіло для поховання і виконати свій обов`язок за договором довічного утримання. ОСОБА_3 , декілька разів відмовилась в категоричній формі. Цього ж дня, тіло ОСОБА_7 було перевезено до Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за адресою 03039, м. Київ, вул. Байкова, 16. Де відбулась кремація тіла ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_1 неодноразово намагалась переконати ОСОБА_3 в необхідності надати можливість отримати прах ОСОБА_2 для подальшого поховання у м. Львові. Незважаючи на це, ОСОБА_3 відмовлялась. На сьогоднішній день, прах ОСОБА_2 знаходиться у крематорії, видача для поховання призначена на 3 квітня 2024 року. Однак, ОСОБА_4 як особа яка зобов`язана здійснити поховання ОСОБА_7 , не може виконати умови договору оскільки ОСОБА_8 у незрозумілий спосіб оформила документи на поховання (отримала лікарське свідоцтво про смерть, отримала свідоцтво про смерть), та буде здійснювати поховання при цьому відмовляючи ОСОБА_1 у виконанні умов договору, тобто вчиняючи перешкоди. Заявник зазначає, що оскільки предметом первісного позову є розірвання договору довічного утримання, а предметом зустрічного позову є зобов`язання не чинити перешкод у виконанні договору довічного утримання, то задоволення вимог первісного позову покладає на ОСОБА_3 обов`язок здійснити поховання померлого, а у випадку задоволення зустрічного позову та відмови у первісному поховання померлого ОСОБА_2 повинна здійснювати ОСОБА_1 відповідно до умов п. 7 договору довічного утримання.

Розгляд заяви здійснено судом в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2-4, 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, або передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Проаналізувавши документи, додані до позову, суд вважає, що заява про забезпечення зустрічного позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Згідно із п. п. 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З наведених у заяві про забезпечення зустрічного позову доводів не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів заявника.

Крім цього, до заявником до заяви не долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 та знаходження його праху у Ритуальній службі спеціалізоване комунальне підприємство «Київський крематорій» виконавчого органу Київської міської ради. Долучені заявником до заяви фотознімки жодним чином не підтверджують дані факти.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у заяві про забезпечення зустрічного позову відсутні належні і допустимі докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення зустрічного позову, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні відповідної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-152 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Зазуляк Йосип Михайлович про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ