Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/5655/23
У Х В А Л А

25.01.2024 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі - головуючий суддя Леньо В.В., секретар судового засідання - Онисько С.С., за участі заявника ОСОБА_1 , його представника - адвоката Мохнюк Р.Г., державних виконавців Гульпа І.І., Горбач М.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця.

Подану скаргу обгрунтовує тим, що у провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа № 299/5655/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини без згоди другого з батьків.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2023 року в рамках розгляду вказаної цивільної справи, задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вирішено: «Вжити заходів забезпечення позову та обов`язати ОСОБА_2 (РНКПП НОМЕР_1 ) надати відеозв`язком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) побачити його доньку ОСОБА_3 02 жовтня 2023 року об 11 годині дня за Київським часом, та 15 жовтня 2023 року о 10 годині дня за Київським часом не менше 5 хвилин.

Терміново вжити заходів забезпечення позову та обов`язати ОСОБА_2 (РНКПП НОМЕР_1 ) надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не менше 20 фотографій його доньки ОСОБА_3 за період з січня 2022 року по вересень 2023 року на електронну адресу Позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк не пізніше 5 днів з дня винесення ухвали.».

Копія ухвали у формі електронного документу, скерована для виконання до органу примусового виконання рішень - Виноградівського ДВС.

В свою чергу, держаним виконавцем Гульпа І.І., 10.10.2023 року складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, яке мотивне тим, що стягувачем ( ОСОБА_1 ) в супереч п.3 розділу III "Інструкції з організації примусового виконання рішень", пред`явлено до виконання копію виконавчого документа №299/5655/23 від 26.09.2023, що видав Виноградівський районний суд Закарпатської області.

В подальшому 10.10.2023 року Виноградівський районний суд за клопотанням скаржника змінив один захід забезпечення позову іншим.

Копія ухвали від 10.10.2023 року скерована для виконання до органу примусового виконання рішень - Виноградівського ДВС.

14.11.2023 року, старший державний виконавець Горбач М.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаної ухвали, і в той же день виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п.7 частини першої статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник просить суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Виноградівського ДВС Гульпи І.І., старшого державного виконавця Виноградівського ДВР Горбача М.В., та начальника ВДВС Р.Андрійцьо та забезпечити виконання судових рішень по справі №299/5655/23 від 26.09.2023 та від 10.10.2023.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник скаргу підтримали.

Адвокат Мохнюк Р.Г. в судовому засіданні пояснила, що заява про відкриття виконавчого провадження та ухвала суду від 23.09.2023 року була скерована до органу примусового виконання рішень у формі оригіналу електронного документа, із кваліфікованим електронним підписом (КЕП), який має силу оригіналу.

Також вважає протиправними діями старшого державного виконавця Горбача М.В., який безпідставно 14.11.2023 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п.7 частини 1 статті 39, та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець Гульпа І.І., в судовому засіданні пояснив, що отримав для виконання виконавчий документ, який надійшов у формі електронного документу. Такий документ не відповідач вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заява про прийняття до виконання та сам виконавчий документ не були подані в оригіналі та не у письмовому вигляді.

Крім того, подана заява про відкриття виконавчого провадження за змістом не відповідала поданій ухвалі.

З вказаних підстав ним складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

Старший державний виконавець Горбач М.В., в судовому засіданні пояснив, що 13.11.2023 року до Виноградівського відділу ДВС надійшла для примусового виконання ухвала Виноградівського районного суду від 10.10.2023 року.

14.11.2023 року ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, і вході проведення виконавчих дій встановлено, що строк виконання такої закінчився, а тому 14.11.2023 року ним винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п.7 частини 1 статті 39, та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник ОСОБА_2 та начальник Виноградівського відділу ДВС в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, 26.09.2023 року Виноградівським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі № 299/5655/23 про задоволення заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини без згоди другого з батьків.

З метою виконання вказаного судового рішення, 09.10.2023 року позивач надіслав на офіційну адресу електронної пошти до Виноградівського відділу ДВС заяву в електронній формі про примусове виконання рішення суду у справі № 299/5655/23 та додав до неї ухвалу суду № 299/5655/23 від 26.09.2023 року, підписані ЕЦП.

В подальшому, позивач отримав повідомлення виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, зі змісту якого, державним виконавцем Гульпою І.І. за результатами розгляду заяви позивача від 09.10.2023 року щодо примусового виконання вказаного рішення суду, прийнято рішення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, керуючись вимогами п.6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Як слідує із змісту оскарженого Повідомлення від 10.10.2023 року, за результатами розгляду заяви позивача, виконавець при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання керувався положеннями п.6 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, своє рішення виконавець мотивує тим, що виконавче провадження не може бути відкрито за поданою заявою, так як позивачем не дотримано порядку пред`явлення до примусового виконання виконавчого документу, в супереч п.3 розділу III "Інструкції з організації примусового виконання рішень", пред`явлено до виконання копію виконавчого документа №299/5655/23 від 26.09.2023, що видав Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Не погоджуючись з протиправними діями (бездіяльністю) посадових осіб Виноградівського відділу ДВС та вважаючи незаконним та таким, що підлягає скасуванню повідомлення виконавця про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам у справі та вирішуючи спір по суті, суд виходить із такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа наведені у статті 4 Закону №1404-VІІІ.

Так, відповідно до приписів вказаної статті, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

В контексті спірних правовідносин, повертаючи виконавчий документ № 299/5655/23 без прийняття до виконання, державний виконавець констатує про недотримання заявником порядку пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа, вказує, що пред`явлено до виконання копію виконавчого документа №299/5655/23 від 26.09.2023, що видав Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" засадами виконавчого провадження, зокрема, є: верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; справедливість, неупередженість та об`єктивність.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як вбачається з матеріалів справи Стягувач 09.10.2023 року звернувся до Виноградівського відділу ДВС із заявою, яка підписана ЕЦП, про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі № 299/5655/23 від 26.09.2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Щодо твердження державного виконавця, що підставою для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, слугувало відсутність заяви поданої у письмовій формі, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 розділу ІІІ Інструкції, заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

При пред`явленні до виконання виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, заява про примусове виконання рішення подається в електронній формі. На заяву про примусове виконання рішення в електронній формі накладається кваліфікований або удосконалений електронний підпис чи печатка.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Частинами першою-третьою статті 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтями 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис, накладанням якого завершується створення електронного документа.

Відповідно ч. З ст. 18 до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Відповідно до пункту 29 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" особистий ключ - параметр алгоритму асиметричного криптографічного перетворення, який використовується як унікальні електронні дані для створення електронного підпису чи печатки, доступний тільки підписувачу чи створювачу електронної печатки, а також у цілях, визначених стандартами для кваліфікованих сертифікатів відкритих ключів.

Тобто, заява про відкриття виконавчого провадження, яка скріплена електронним цифровим підписом відповідно до норм чинного законодавства та є оригіналом електронного документу, який приватний виконавець був зобов`язаний прийняти в роботу.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, суд звертає увагу, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національніправові системиДоговірних державдопускали, щоб остаточніта обов`язковісудові рішеннязалишалися безвиконання на шкоду однійзі сторін. Ефективний доступі до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції, Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Доводи державного виконавця грунтуються на помилковому трактуванні нормативно правових актів.

Отже, дії державного виконавця Гульпи І.І. є неправомірними та такими, що вчинені у порушення нормами чинного законодавства.

Даючи оцінку діям/бездіяльності старшого державного виконавця Горбача М.В., суд виходить з наступного.

Оскаржуваною Постановою старшого державного виконавця Горбача М.В. від 14.11.2023 у ВП№НОМЕР_2, виконавче провадження закінчено.

Зі змісту Постанови, підставою закінчення виконавчого провадження є закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення (п.7 частини першої ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження»)

Відповідно до змісту пункту 7 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», однією із передбачених законом підстав закінчення виконавчого провадження є закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Тобто, державний виконавець прийшов до висновку, що:

- виконавчим документом передбачене стягнення;

- для такого виду стягнення законом передбачено строк;

- такий строк закінчився.

З такими висновками державного виконавця суд не погоджується з огляду на таке.

Виконавчим документом у ВП НОМЕР_2 є Ухвала Виноградівського районного суду від 10.10.2023 №299/5655/23 про забезпечення позову.

Позов забезпечено шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати відезв`язком ОСОБА_1 побачити його доньку ОСОБА_3 15 жовтня 2023 об 10 годині дня за київським часом та 20 жовтня 2023 року об 11 годині дня за Київським часом не менше п`яти хвилин.

Це є встановленням побачення з дитиною.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно, вилучення предметів, заборона на вчинення певних дій, інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Очевидно, що звернення стягнення - є заходом примусового виконання рішень, що має майновий характер. Таким чином, положення п.7 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» поширює свою дію на виконавчі провадження з виконання рішень майнового характеру, де заходом примусового виконання є стягнення.

Зобов`язання, встановлене Ухвалою суду про встановлення побачення з дитиною - має немайновий характер.

Вже з цієї точки зору положення пункту сьомого частини першої ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», не підлягало застосуванню у даному виконавчому провадженні.

Процедура виконання рішення немайнового характеру встановлена розділом восьмим Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 64-1 Закону встановлює процедуру виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

У виконавчому документі, Ухвалі суду, чітко визначено дату та час встановлення побачень з дитиною.

За змістом цієї статті, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.64-1 Закону, у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд констатує, що для примусового виконання зобов`язання немайнового характеру у виді встановлення побачення з дитиною законом не передбачено присічного строку.

Тому, суд прийшов до остаточного висновку, що у даному виконавчому провадженні пункт сьомий частини першої ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягав застосуванню навіть за аналогією. Для закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 не було законної підстави. Оскаржувана постанова незаконна. Скарга у цій частині обґрунтована.

Суд погоджується, що виконавчий документ подано для примусового виконання після спливу встановленої ухвалою суду дати побачення з дитиною.

Це є обставиною, що робить виконання судового рішення неможливим.

Проте, закон не передбачає підстави для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, яке не виконано боржником, проте, є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, суд вважає, що постанова старшого державного виконавця від 14 листопада 2023 року про закінчення виконавчого провадження № 73309890 є передчасною та неправомірною, та такою, що порушує права заявника на судовий захист, а тому приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови.

При цьому слід роз`яснити, що положеннями ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Щодо визнання протиправними дій начальника Виноградівського відділу ДВС у Берегівському районі слід зазначити наступне.

Згідно статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

В свою чергу рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Державна виконавча служба України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у 10-денний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в 10-денний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду.

На думку суду, дійсна мета даної скарги, обґрунтована заявником - це скасування постанови про закінчення виконавчого провадження задля подальшого виконання рішення суду, досягнута шляхом задоволення судом в цій частини вимог скарги, а тому визнання неправомірною бездіяльності начальника Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, не призведе до більш ефективного захисту прав скаржника.

Таким чином в задоволенні цієї частини вимог скарги суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 41, 76, 81, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження»,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця задоволити частково.

Визнати неправомірним рішення Державного виконавця Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гульпа Івана Івановича щодо винесення повідомлення від 10.10.2023 року про повернення виконавчого документу №299/5655/23 від 26.09.2023 року стягувачу без прийняття до виконання та скасувати таке повідомлення.

Визнати неправомірним рішення Державного виконавця Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горбач Михайла Васильовича від 14.11.2023 року про закінчення виконавчого провадження №299/5655/23.

Зобов`язати Державного виконавця Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горбач Михайла Васильовича та Державного виконавця Виноградівського відділу державної виконавчої служби у Берегівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гульпа Івана Івановича усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Відповідно до ст.453 Закону України "Про виконавче провадження" про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Повний текст ухвали складено 26.01.2024 року.

Головуючий В. В. Леньо